EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
For et år siden forsvandt Joshua Guimond nær St. John's University...
En studerende ved St. John's sås sidst for fem år siden...
For 15 år siden forsvandt Josh Guimond...
Den studerende forsvandt på vej hjem fra en fest.
Han er ikke set siden.
Jeg tror, John havde hemmeligheder som alle andre.
Men jeg er ligeglad med, hvad Josh lavede.
Vi savner vores ven.
9. NOVEMBER 2002
Den aften var Josh til fest
og spillede poker med nogle venner på et kollegium.
Josh ankom til festen omkring kl. 23.30.
Og på et tidspunkt før midnat...
EFTERFORSKER
...opdager folk, at Josh ikke er der.
Nogle havde set en fyr rejse sig og gå, men de var ikke sikre på, det var Josh.
Josh var forsvundet fra festen.
Og der er ingen svar.
UNDERSØGENDE JOURNALIST
Han er bare væk.
- Dimission. - Ja.
Han var så stolt af sin tale.
Han arbejdede hårdt på den tale.
Det husker jeg, ja.
Han og Katie hjalp til ved Special Olympics.
- Nå ja! Det havde jeg glemt. - Ja.
Katie og Josh til afgangsfest.
- Det er et godt billede. - Jeg er vild med det.
Aftenens første par er afgangsklassernes kasserer, Katie Benson,
ledsaget af afgangsklassernes formand, Josh Guimond.
Josh og jeg voksede op sammen og gik i skole sammen.
I highschool begyndte vi at date,
så Josh var min highschoolkæreste.
Han så godt ud, lyshåret med blå øjne.
Han var sportstrænet. Han havde humoristisk sans.
Mange så nok ikke den side af ham,
for han virkede altid meget selvsikker og flittig.
Se, hvor alvorlig han ser ud.
Hvor ser I sure ud.
- Alle andre smiler. - Alle andre smiler.
Josh og jeg mødtes i anden klasse
og blev nære venner sidste år på highschool.
Vi bevarede et nært forhold.
Josh blev udpeget som den med størst chance for succes
i vores highschoolklasse,
og jeg tror virkelig, han ville have fået succes.
Josh elskede at more sig. Han var udadvendt.
Han var altid glad og klogere, end han burde være.
JOSHUAS MOR
For tretten år siden blev vi stemplet som noget særligt.
Vi var årgang 2000...
Josh ville gerne være advokat.
Man fornemmede det ham allerede som barn, når man talte med ham.
JOSHUAS FAR
Han stillede altid spørgsmål.
Samfundet ændrer sig nok, men god, solid uddannelse gør aldrig.
Så snart Josh fyldte 35,
ville han stille op til præsidentvalget.
Hej, Josh!
Han ville læse jura, når vi havde afsluttet college,
og være advokat og derefter politiker.
Til sidst ville han være præsident.
Da vi skulle på college, valgte vi ens skoler.
Jeg gik på College of Saint Benedict, som kun er for kvinder,
og han valgte St. John's University.
St. John's har kun mandlige studerende.
Det er to campusser men et fælles college,
så vi kunne tage timer sammen og fortsætte forholdet i college.
Jeg meldte mig til fiktive processer sammen med Josh,
som gik et år under mig på St. John's.
Jeg fornemmede hurtigt, at Josh var en, jeg kunne stole på,
et meget begavet menneske, som var meget omgængeligt.
Da vi lærte hinanden at kende, viste det sig, vi havde meget til fælles.
I hans tredje og mit fjerde år boede vi sammen,
og jeg var en af hans bedste venner, dengang han forsvandt.
Jeg så sidst Josh ugen før
på Macalester College til en fiktiv proces.
Han vandt flere priser, og jeg roste ham,
fortalte ham, jeg elskede ham og sagde. "Vi ses næste gang."
Det var det.
Lørdag 9. november 2002
tog Josh og jeg til brunch sammen.
På et tidspunkt fik vi en invitation fra Katie.
"Vil I være sammen med mig og mine bofæller?"
Så jeg tænkte: "Jeg går over til Katie i aften."
Men Josh fik også en invitation fra nogle venner,
som skulle spille poker den aften i en fyrs lejlighed.
Jeg så ham sidst efter aftensmaden
ved halv syv-syvtiden.
Han var sammen med sin ven Alex i vores lejlighed.
Jeg sagde, at jeg gik, og Josh sagde: "Okay, hyg dig."
Jeg sagde: "I lige måde. Vi ses." Det var det.
Klokken var lidt over to, da jeg forlod Katies lejlighed.
Jeg kom hjem og gik ovenpå. Josh ikke var på sit værelse.
Jeg regnede med, han stadig var til fest.
Næste morgen
var han der stadig ikke.
Det var underligt.
Jeg tjekkede AOL Instant Messenger.
Hans konto havde været uvirksom i over 12 timer.
Jeg tænkte bare: "Hvor er han?"
Jeg talte med Greg og Alex, som han havde været sammen med aftenen før.
Men de vidste ikke, hvor han var.
Om eftermiddagen ringede Nick og spurgte, om jeg vidste, hvor Josh var,
for Josh havde misset den fiktive proces.
Jeg tænkte, at det ikke lignede ham.
Der var noget galt.
Der var sket ham noget, eller noget forhindrede ham i
at komme hjem, for han ville ikke være taget af sted alene.
Så jeg blev meget bekymret.
Dekanen for studerende ringede mig op søndag aften kl. 22.30 den 10. november,
og han sagde: "Du må melde din søn savnet.
Han venner har ikke set ham siden i går aftes."
FJERDE ÅR
Jeg blev opskræmt og ude af den.
Jeg var straks klar over, situationen var alvorlig.
Man tænker ikke så meget i det øjeblik. Ens eneste barn er forsvundet.
Man er helt rådvild.
Joshuas mor ringede angående Joshuas forsvinden
10. november kl. 23.42.
VICEKOMMISSÆR
Sheriffens folk undersøgte hans lejlighed.
Jeg vil kalde det en kort gennemgang. Den var ikke afspærret på det tidspunkt.
De så efter tegn på kamp eller en forbrydelse.
Man leder efter selvmordsbreve
eller noget, som indikerer, hvor han er.
Det lignede et almindeligt collegeværelse.
Fjernsynet var tændt.
Intet virkede usædvanligt eller tydede på en forbrydelse.
De så på nogle personlige ejendele, såsom hans pung.
Den slags kan vise,
om han var rejst for en tid, om han havde pakket en taske.
Han nøgler var der stadig, og vi så efter,
og hans bil holdt på p-pladsen, hvor han sidst havde parkeret.
Så han var ikke kørt sin vej.
Jeg så, Joshs briller og kontaktlinseetuier lå der.
Den slags ville man tage med,
hvis man ville starte et nyt liv et sted.
Når man bruger kontaktlinser til at orientere sig, og etuierne var tomme,
gik vi ud fra, han stadig var et sted på campus.
Intet tydede på andet.
Det er ikke ualmindeligt, at de unge overnatter et andet sted.
Vi talte med Joshuas venner og bofæller
for at kortlægge hans bevægelser aftenen før hans forsvinden.
23.00 JOSH I SIN LEJLIGHED
Josh og hans venner var i Joshs lejlighed i St. Maur House.
De forlod lejligheden for at tage til fest i Metten Court 75,
som lå fem minutters gang derfra.
Joshuas nøglekort blev brugt til at låse op til hans lejlighed kl. 23.06.
Vi mener, det var ham,
som kom tilbage efter nogle flere øl.
Det var sidste gang, Josh brugte nøglekortet til sin lejlighed.
St. John's University er en lille campus.
Der er 2000 studerende.
Der er ikke langt mellem nogen af bygningerne.
Joshuas kollegium, St. Maur House,
ligger centralt placeret på campus.
Metten Court, hvor festen blev holdt,
ligger i den nordlige udkant af campus.
En sø strækker sig gennem campus,
som spærrer den direkte vej fra Metten Court til St. Maur House.
Pokeraftenen, Joshua tog til, var et lille selskab med 10-12 unge.
Nogle vidste, hvem Josh var, men kendte ham ikke godt,
og nogle havde mødt ham første gang den aften.
De sagde, han ankom til festen mellem kl. 23.30 og 24,
og at Josh fik et par genstande og spillede kort.
Jeg talte med mange af Joshs venner, som var til pokeraften med ham,
og deres beskrivelse af ham...
Han var i godt humør.
Han morede sig. Han pjattede.
Han var, som han plejede at være.
Nogle mente, han havde være beruset.
Nogle mente, han var ædru nok
til at kunne gå og tale og have kontrol over sig selv.
Til sidst så de Joshua rejse fra bordet,
og ingen bemærkede, hvor han gik hen.
Ifølge folkene ved pokeraftenen,
rejste han sig bare og gik uden at sige noget.
En mente, han var gået på toilettet.
Lejlighedens hoveddør og døren til toilettet
ligger tæt på hinanden.
Hvis man ikke var opmærksom, ville man ikke vide, hvor han gik hen.
Jeg kan ikke mindes, han har gjort den slags før,
bare at gå uden at sige farvel.
Den Josh, jeg kendte, ville fortælle dem, han ankom sammen med, at han gik.
På efterforskningens første aften
blev en sporhund tilkaldt for at spore færten af John.
Den førte til stien mellem Metten Court
og St. Maur House.
Der stoppede sporet.
Da Josh forsvandt,
dækkede jeg kriminalstof og retssager for avisen St. Cloud Times i Minnesota.
Få timer efter Joshs forsvinden
fik jeg at vide, at en person var savnet fra St. John's University.
De tilkaldte blodhunde, kort efter Josh forsvandt,
og jeg mener, at en af blodhundene markerede et område på en bro,
som lå på ruten fra kortspillet til Joshs bopæl.
Og at de fandt to vidner.
Vores efterforskning førte os til to vidner, som var studerende.
En gik på St. John's, en gik på St. Ben's.
Altså en fyr og en pige.
Mellem kl. 0.15 og 0.30
kom de gående på vejen mod Metten Court.
Da de nåede gangbroen ved Stumpf Lake,
bemærkede de en mand iklædt hoodie og cowboybukser.
Beskrivelsen af ham passede på Joshua.
De gik videre, og da de igen så sig tilbage,
var personen der ikke længere.
Det var omkring det tidspunkt, hvor Josh forlod festen.
Så man mener, det var Josh.
Vidnerne angav ikke at have set andet eller andre.
Ikke andre personer eller biler, ingen indikation af, hvad der var sket.
Han forsvandt bare. Intet kan føre os i nogen retning.
Pludselig var han bare væk.
Josh var forsvundet. Hans venner vidste ikke, hvor han var.
Ingen havde set ham.
Så jeg var meget urolig, for det lignede ham slet ikke,
sådan gjorde Josh ikke.
11. NOVEMBER 2002 JOSHUA HAR VÆRET FORSVUNDET I 36 TIMER
Flere myndighed deltog i eftersøgningen.
Stearns Countys politi ledede efterforskningen.
Nationalgarden blev tilkaldt
for at hjælpe med eftersøgningen, for selve campus,
hvor studerende færdedes, var relativt lille,
men området ejet af St. John's var enormt.
St. John's University er en privat campus, som dækker flere kvadratkilometer.
Det ligger i landlige omgivelser i Stearns County.
Det er et stort område at undersøge med sumpe og søer
og skovklædt, bakket, tæt bevokset terræn.
12. NOVEMBER 2002 JOSHUA FORSVUNDET I TRE DAGE
Tirsdag satte de hestene ind,
og de gennemsøgte campus og slugterne.
Og på den tredje dag, onsdag,
lod de os deltage i eftersøgningen, og de inddelte os i grupper.
- Skal vi ikke derop? - Hvad?
Vi skal hen til gangbroen.
Jeg tog ud og ledte og på campus.
Der var hundredvis af mennesker.
Det var nok den største eftersøgning, jeg har oplevet.
Det er nok områdets største eftersøgning.
Jeg var dødbange,
for vi ledte efter vores ven i buskadset, ledte efter hvad som helst,
og vi fandt ingenting.
Jeg ville vide, hvad der var sket ham. Han skulle findes.
Men helst ikke af mig.
Joshua Guimond er stadig forsvundet...
FBI blev tilkaldt ret tidligt i efterforskningen.
I Minnesota og Wisconsin efterforskes en foruroligende gåde.
Da Josh forsvandt,
var flere studerende i college-alderen forsvundet.
De var stort set lige gamle og forsvandt om natten.
Er der en forbindelse mellem sagerne?
Der var en teori om, at en seriemorder rejste langs Mississippifloden
og bortførte og dræbte dem.
Chris Jenkins forsvandt efter en halloweenfest
på denne bar i Minneapolis.
Seks dage senere forsvandt den 22-årige collegeelev Michael Noll
efter at have fejret sin fødselsdag i Eau Claire i Wisconsin.
NOGEN VED BESKED
De er alle unge mænd.
Personer som Josh, der er succesfulde, målrettede, ambitiøse...
...alle indenfor 1600 kilometer fra Minneapolis.
Men endnu to vigtige ting forbinder sagerne.
Alkohol og vand.
At Michael Noll og Chris Jenkins forsvandt på næsten samme tid
forvirrede billedet af Joshs sag, hvilket måske var blevet undgået,
hvis der ikke var sket så meget andet.
At forbinde ting uden forbindelse kan forplumre efterforskningen.
Både det lokale politi og FBI siger,
at en forbindelse ikke er udelukket,
men intet beviser, at sagerne hænger sammen.
Hænger sagerne sammen?
Lige nu ved de og vi med sikkerhed kun,
at deres børn er forsvundet.
Under de første eftersøgninger blev hundepatruljen tilkaldt,
og hunden førte os ned til vandet ved broen.
Så vi tænkte: "Er han faldet i vandet?
Gik han ned til vandet?
Var han beruset og faldt?" Han kunne befinde sig i vandet.
Eftersøgningen omfattede vodtrækning efter et lig, dykkere i vandet
og både med sonarudstyr.
Synet af vodtrækningen i søen
er mit livs mest surrealistiske, rædsomme minde.
Jeg går her og leder efter min bedste ven,
som politiet tror ligger på bunden af søen.
Det var utroligt vildt og ildevarslende, og det berører en dybt.
Men da vinteren kom,
tænkte man, at vandet var så koldt, sommetider var der is på,
at hvis Josh lå i vandet,
kom hans lig muligvis ikke op til overfalden, før det blev varmere.
Så vi indstillede eftersøgningen i vandet
og afventede forårets komme.
Da efterår blev til vinter, var det frustrerende, for jeg følte,
der ikke blev søgt mere på campus.
Det var, som om alt stoppede, og der var ikke andre steder at lede.
Jeg følte mig hjælpeløs.
Folk fra St. John's spurgte mig, om det var okay, at en overtog Joshs værelse.
Jeg sagde nej. Det ville jeg ikke have.
Jeg syntes, det var en frygtelig idé.
Det var svært nok at se den lukkede dør,
for den symboliserede,
at Josh værelse nu blot var en lukket dør.
Jeg ved ikke, hvordan jeg kom igennem det semester.
Det var ubegribeligt.
Han og jeg tog samme kursus det semester,
og jeg kom der aldrig igen.
Guimond blev sidst set ved midnat, da han forlod en fest.
Der har været flere eftersøgninger. Ingen spor af ham.
Hans familie tryglede politiet om at gøre mere.
Josh er et sted.
Der er ikke fundet et lig, så intet viser, han er død.
Brian var vist ikke tilfreds
med den retning, vores efterforskning fulgte,
efterforskningens tempo
eller efterforskningsindsatsen,
og han ville vide, hvad der var sket hans søn.
Familien skaffede en blodhund til at bistå med eftersøgningen.
Er det anden eller tredje gang, hun er der?
Det er ikke ualmindeligt, at blodhunde finder fært
længe efter en persons forsvinden.
Uger og måneder efter.
Hunden sporede Joshuas fært fra Metten Court til Stumpf Lake.
Derfra til Joshs lejlighed i St. Maur House.
Og derfra til St. John's Abbey.
St. John's University er en ret enestående institution.
Det er et religiøst college.
Der ligger et kloster på campus, og nogle af munkene er professorer.
På tidspunktet for Joshs forsvinden var der mange historier i medierne om,
hvad der foregik i klostret St. John's Abbey.
Flere anklager om sexovergreb fra præster i St. John's Abbey i Collegeville.
I dag blev der anlagt to søgsmål om misbrug af studerende for 40 år siden.
Endnu et offer hævder nu,
at en munk misbrugte ham på skolen.
Det er det fjerde søgsmål mod en munk fra St. John's Abbey.
Før han forsvandt,
talte Josh og jeg om sexmisbrugsskandalen på klostret,
og Josh var harmdirrende.
Han var oprørt over, at det skete og var blevet mørkelagt.
Brian fortalte os, at han mente, Josh researchede
sexovergrebene til en forskningsrapport.
Vi undersøgte hans computer.
Vi fandt anden research,
men intet vedrørende det.
Da eftersøgningen med blodhunden førte til klostret...
Hun markerer her.
...og hunden gik ind på områder,
hvor offentligheden normalt ikke kommer,
bad St. John's os om at tage os af det.
Kan I se, hvor hun vil hen?
Brian Guimond bad om lov til at søge i klostret,
og de blev nægtet adgang.
Senere fik stationen et opkald,
og vi fik klostret til at acceptere, at søgningen med hunden fortsatte.
Nu vil hun tilbage til klostret.
Hunden sporede Joshs fært inde i klostret
ved bagsiden af bygningen, men man fandt ikke spor af Josh.
Blodhunde kan trænes til mange ting,
at opfange og følge gammel fært,
finde afdøde, hvis de har lært det,
men de er ikke altid pålidelige.
Og vi var skeptiske overfor lige præcis det firma.
Omkring et dusin pædofile præster bor på campus i et kloster ikke langt herfra.
Indtil nu har efterforskningen ikke påvist en forbindelse til Guimonds forsvinden.
Jeg tror, at hvis nogen gjorde Joshua fortræd,
som havde nogen som helst forbindelse til campus,
finder vi ham aldrig.
Ikke engang et lig. Aldrig. De vil skjule det.
I aftenbelysningens skær...
Jeg spekulerer på, om jeg ser ham igen
eller får at vide, hvad der skete.
Sådan lyder en familie, som stadig håber og beder for en, der er savnet.
Andre er blevet fundet,
de som forsvandt på nogenlunde samme tid.
Chris Jenkins, studerende i Minneapolis, blev fundet død i februar 2003.
Michael Noll, studerende fra Wisconsin, fandt man død en måned efter.
Chris Jenkins og Michael Noll blev begge fundet i vandet,
de var i tæt på, da de forsvandt.
Man fastslog, at de to andre elevers død var uden forbindelse til Joshs forsvinden.
Da de to andre elever blev fundet,
blev det endnu mere ildevarslende, at Josh stadig var savnet.
HVOR ER JOSH?
Da både Chris Jenkins og Michael Noll blev fundet i vandet,
regnede vi med at finde Josh.
Da det blev forår, var teorien, at hvis Josh lå i en af søerne,
ville vandet blive varmere, liggasserne vil have effekt,
og han ville flyde.
Jeg interviewede Katie,
som sagde, hun ikke brød sig om, når der kom is på søerne,
for hvis han var der, ville den holde ham fanget.
Hun brød sig ikke om, isen smeltede, for kunne vandet blive så varmt, at han flød.
Det ønskede hun heller ikke.
Det var meget stressende og hårdt at gå og tænke: "Bliver det i dag?"
Da det blev forår, ledte sheriffens folk i og omkring vandet.
De foretog flere dyk i flere vandområder.
Jeg husker, at Brian ledte på søerne.
Han var ude i kajak.
Jeg kunne ikke klare tanken om,
at liget steg op ved siden af kajakken.
Hvad ville man gøre som far?
Hvis deres teori var korrekt, burde han have været i vandet.
Vi burde kunne være gået derhen og have fundet ham. Slut.
Men sådan gik det ikke.
Da sheriffens folk havde færdiggjort eftersøgningen,
konkluderede de, at Joshua ikke lå i vandet.
Da Joshuas lig ikke steg op til overfladen...
...var der mange teorier om, hvad der kunne være sket.
Den mest fremherskende teori var,
at en, som kendte Josh eller stod ham nær, gjorde ham fortræd.
Måske en ven eller en bofælle.
Under efterforskningen fortalte en af Joshs bofæller os,
at han havde hørt, Nick og Josh skændes den aften,
hvor Josh forsvandt.
Skænderiet drejede sig om Katie.
Josh og jeg kom sammen i fire et halvt år,
men på tredje år på college
besluttede vi at afslutte forholdet, og Josh og jeg slog op.
Josh forsvandt et par måneder efter bruddet.
Lige efter Josh forsvandt, blev der spekuleret i,
om Nick og Katie var sammen,
om de havde et kærlighedsforhold,
om det var et motiv til at gøre Josh fortræd,
eller om Josh var sur over, de havde fundet sammen,
efter Josh og Katie slog op.
Nick og jeg var til en vis grad tiltrukket af hinanden.
Vi overvejede at gå ud sammen.
Vi var nære venner og talte om at få et andet forhold end blot venskab,
men vi havde ikke et romantisk forhold.
Vi kyssede hinanden et par gange, og så besluttede vi,
at det ikke var den vej, vi ville gå.
Katie og Nick sagde begge i deres forklaringer,
at de havde talt om Nicks ønske om at komme sammen med Katie.
Nick tiltrak sig også vores opmærksomhed,
for de tidspunkter han angav for sin færden den aften
adskilte sig fra Katies første forklaring til os.
Nick fortalte os, han forlod Katies lejlighed omkring kl. 2.30.
Data for hans nøglekort viste, at han låste sig ind på sit værelse kl. 2.42
om morgenen den 10. november.
I sin forklaring sagde Katie, at han gik kl. 1 eller 1.30.
Der er en time, der ikke er redegjort for,
og køreturen mellem campusserne tager syv-ti minutter
især på den tid af natten.
Der stemte hans forklaring ikke overens med Katies.
Vi bad Nick tage en løgnedetektortest.
Først sagde han, han ville overveje det.
På tidspunktet for testen valgte han ikke at tage den.
Jeg sagde: "Nej, det vil ikke gavne nogen.
Den skal ikke vise et falsk positivt resultat. De er ikke pålidelige."
I retten godtager man dem ikke.
Det er ikke nødvendigvis unormalt eller påfaldende underligt,
at en person med den viden ikke ville tage den,
Det, at han afslog efterfølgende,
er en detalje, vi må tage til efterretning.
Man sagde aldrig, at jeg var mistænkt eller af særlig interesse.
Jeg var ikke indblandet i Joshs forsvinden
og tænkte: "De følger ikke den rigtige kurs,
for denne kurs er med sikkerhed forkert."
Jeg fandt ikke den teori troværdig.
Jeg tænkte, at hvis de kun fokuserede på Nick
og betragtede Nick som den hovedmistænkte,
og ikke ledte andre steder, ville vi aldrig finde Josh.
Min første tanke var, at det var et uheld,
og måske prøvede nogen, som var indblandet, at skjule det
for at undgå mulige følger.
Jeg fornemmede tidligt, at nogen ved festen
havde set ham, lige før han forsvandt.
Jeg spekulerede på,
om de fortalte mig hele sandheden.
Eller skete der noget, som ikke er så flatterende,
måske pinligt, som de ikke ønsker, nogen skal vide,
som de ikke vil fortælle til nogen?
Den tanke nagede mig.
De havde alle mål og ambitioner, og de havde hele livet for sig.
Hvis de ved noget, eller der skete noget,
har de en fremtid at beskytte.
Det kunne motivere dem til at skjule eller fortie noget.
Men skete der noget ved festen,
er det næppe muligt at få 10-12 unge mennesker til at tie om det.
Jeg tror, at de unge til festen ved mere, end de siger.
De siger: "Josh rejste sig og gik på toilettet og vendte aldrig tilbage."
Og ingen undrede sig over, hvor han var.
Det lyder underligt. Der er noget, de ikke fortæller
I dagene efter efterforskningen af, hvor Josh var blevet af,
undersøgte efterforskerne stadig fysisk bevismateriale.
Efter den indledende gennemgang
fjernede vores folk ikke computer, harddisk eller noget fra Joshuas værelse.
Da havde de ingen grund til at tro,
at computeren kunne give oplysninger til den igangværende efterforskning.
Så Brian skaffede os adgang til computeren, og vi kunne se,
at en internetwasher var brugt på Joshuas computer
flere dage efter hans forsvinden.
I 2002 kunne internetwasherprogrammet installeres fra internettet
på computeren, så nogle filer
kunne slettes midlertidigt
eller slettes permanent fra harddisken.
En washer var ikke tidligere blevet anvendt på computeren.
Vi fandt det mistænkeligt og ønskede at kaste mere lys over det.
Det var ikke normalt for Joshs brug af computeren.
Efter Josh forsvandt,
afspærrede de ikke hans værelse.
Enhver kunne gå ind og ud.
Så Brian besluttede at hente alle hans ting
et par uger efter Joshs forsvinden.
Alle de unge i lejligheden havde adgang til hans computer
og alt andet.
Jeg ville ikke bruge hans computer og ødelægge noget,
for jeg mente, den kunne være vigtig,
og jeg ville ikke bruge den.
Det virker mærkeligt, at få dage efter en persons forsvinden
går en anden ind på vedkommendes computer og sletter filer.
Vi ved ikke, hvem eller hvilke filer det var.
Man fik en fornemmelse af, den computer betød noget.
Vi gjorde alt sammen. Vi gik på college sammen.
Vi startede et nyt kapitel sammen.
Jeg troede, det ville vare ved, når vi dimitterede.
Jeg var længe om at indse,
at Josh virkelig var forsvundet.
Jeg forventede hele tiden at se ham til timerne
eller ved de fiktive processer eller bare tilbage på campus.
Jeg var længe om at indse, at han måske ikke kom tilbage.
Han var min bedste ven, og her på campus var han min familie.
Jeg husker stadig dimissionen i 2003.
De fleste var naturligvis glade.
Det er en glædens dag. Men ikke for mig.
Det skulle bare overstås.
DIMITTENDER MINDES GUIMOND
Jeg savner ham virkelig.
Det var som at miste en del af mig selv.
Vi stod hinanden meget nær, og...
...jeg følte mig lidt fortabt uden ham.
Det er fem år siden, en studerende ved St. John's sidst blev set.
Ingen ved, hvad der hændte Josh Guimond.
Men hans familie og venner håber, han vender tilbage.
Det er værre nu.
For i dag har han været forsvundet i fem år,
og vi aner ikke, hvad der skete, eller hvor han er.
POLITIGÅRD
Da vi efterforskede sagen og ikke havde noget specifikt at gå efter,
blev næsten alt overvejet.
I 2008 begyndte jeg at se på Joshs computer.
Flere har set på den oprindelige harddisk.
Men i 2008
begyndte ny teknologi at give mig
nogle nye ting at efterforske.
Nogle andre muligheder.
Jeg åbnede harddisken i det centrale efterforskningcenters laboratorium.
Og siden da har computeren været efterforskningens omdrejningspunkt.
Vi opdagede, at internetwasheren, som vi fandt på Joshs computer i 2002,
kun slettede browserhistorik, cookies og den slags.
Den fjernede ikke en masse data.
Så vi havde langt størstedelen af indholdet på computeren.
Vi så på hans mails, helt dagligdags ting,
som man ville vente at finde på en collegeelevs computer.
Det, som fik mig til at mene,
at den kunne være nøglen til sagens løsning,
var, at han brugte tid på Yahoo! Personals.
Vi identificerede tre profiler, vi mente, Josh brugte.
Den ene indeholder en del af hans navn og hans postnummer.
På to andre fremstår han som kvinde.
Den ene er CoochieCoo2002, den anden er GwenGirlBigJugs.
Vi ved fra efterfølgende samtaler med personerne,
at han chattede online med mænd og foregav at være en kvinde.
Undersøgelsen af Joshs computer
får mig til at tro, han havde hemmeligheder, han ville skjule.
Nogle af tingene på hans computer kan få en til at tro,
at han søgte uforpligtende kontakt
og ville møde personer, som han ikke ville fortælle nogen om.
Måske udforskede han sin seksualitet,
men den pornografi, han så på
og havde på sin computer, spændte fra heteroseksuel til homoseksuel.
Og ingen af dem, vi talte med, mente eller havde set tegn på,
at han var homo- eller transseksuel.
Jeg tror ikke, Josh var bøsse. Det indtryk fik jeg aldrig af ham.
Jeg vidste ikke, han udforskede den slags,
mens vi kom sammen, da jeg kendte ham.
Jeg så ingen tegn på, at han var bøsse.
Det ville virkelig overraske mig.
Når man ser på den konto, begynder man at tænke.
Hvad ville man gøre, hvis man interagerede
med hans profil og fandt ud af, man talte med
en 20-årig mandlig studerende på St. John's?
Hvad kunne en person finde på, hvis de opdagede det?
Det ville være pinligt.
Ville man tænke: "Jeg vil finde ud af, hvem der har gjort det.
Jeg vil møde den person. Ønsker jeg at skade vedkommende?"
Jeg ved ikke, hvad folk ville tænke. Tanken strejfede mig.
En teori er, at Josh chattede med en,
som han aftalte et møde med.
hvilket kan forklare, hvorfor han gik midt om natten.
Måske skulle han møde en, han ikke rigtig kendte,
og så skete der ham noget.
Så vi gennemgik St. John's Life Safetys rapporter.
Life Safety Services er navnet på campus' vagtværn.
Vi ledte efter anmeldelser af mistænkelige aktiviteter,
mistænkelige køretøjer, mistænkelige personer,
og personer på campus, som ikke havde noget at gøre på campus.
To rapporter vakte min interesse.
I begge tilfælde havde Life Safety Services set en bil
forskellige steder på campus på to forskellige nætter i 2002
før Joshuas forsvinden.
Mange områder af campus henligger i mørke, er ikke godt oplyst.
Områder i udkanten af campus,
der som regel ikke benyttes om natten,
som folk benyttede til møder eller opsamling.
Bilen blev set på steder, som matchede
den slags opsamlingssteder.
Sikkerhedsvagterne skrev i deres rapport,
at da de kørte hen til bilen,
så de en mand på alder med en collegeelev
stige ud ad passagerdøren og løbe væk i mørket.
Life Safety beskrev i den første rapport en mand på alder med en collegeelev.
De kunne ikke se meget andet.
I deres anden rapport
havde Life Safety talt med en anden mand på alder med en collegeelev,
som sad på passagersædet i bilen.
Life Safety skrev i begge rapporter, at personen på passagersædet
ikke var blevet identificeret.
I rapporterne stod bilen beskrevet.
De beskrev den som en orange Pontiac Sunfire.
De havde nummeret og en beskrivelse af bilen,
og i et tilfælde havde de standset og talt med føreren.
Han fortalte, at han satte en studerende af på campus.
Vi har været i kontakt med personen fra rapporterne,
og han gav os den samme forklaring som dengang,
at han satte en studerende fra en anden campus af.
Vi ville gerne finde bilen og se, om der var retstekniske beviser,
som indikerede, om vedkommende havde haft kontakt med Joshua.
Desværre kan det ikke lade sig gøre, for bilen er blevet knust.
Vi vil gerne have identificeret hans passager
og spørge, hvordan de mødtes, og hvad formålet med mødet var,
bare for at se om det hænger sammen med Joshuas forsvinden.
Hvis personen har sin gang på campus,
vil vi gerne vide, om han var i kontakt med Joshua.
Men vi vil gerne tale med enhver,
som var i kontakt med denne mand i en orange Pontiac Sunfire,
eller enhver anden, som kom på campus
af en hvilken som helst grund.
Efterforskere har undersøgt nogle fotos af mænd
fra Joshs Yahoo!-konto,
og personen i en Pontiac Sunfire matchede ingen af dem.
Jeg tror, at Joshuas internetaktivitet, især på Yahoo! Personals,
kan have med hans forsvinden at gøre.
Det virker sandsynligt, at han var på datingsider eller prøvede at møde folk,
og det er nok vores mest sandsynlige teori.
Da vi undersøgte hans harddisk fandt vi mange billeder,
og nogle af dem er direkte forbundet til Yahoo! Personal.
Vi har en del billeder, vi gerne vil have identificeret,
så vi kan spørge personerne,
om de har nogen forbindelse til Joshua,
om de har mødt Joshua,
og hvorfor de ligger på hans computers harddisk.
Jeg har hængt et foto af Joshua op,
så alle, der kommer her, kan se det.
Det er stadig en uopklaret sag.
Og vi skal dagligt mindes om, at den er der, så den ikke bliver glemt.
Det betyder noget for mig.
Skuffelsen over denne sag er...
Vejen foran os er lang og vanskelig.
Heldigvis er vi blevet godt rustet
til at fejre slutningen
på det sidste kapitel i første bind om vores liv.
Jeg havde aldrig forestillet mig, at vi 20 år senere
stadig ikke ville ane, hvad der skete ham.
Josh ville være 39 i dag,
og han ville nok have været advokat, måske allerede senator.
Han ville gå på et juridisk fakultet, måske Yale,
og vende hjem og åbne sit advokatkontor.
Joshua havde været USA's præsident, hvis han ikke var forsvundet.
I det mindste på vej til at blive præsident.
Jeg sagde altid til Josh:
"Når du bliver voksen og får en stor, politisk karriere,
så husk på,
at jeg skal bo i palæets vestfløj,
og du skal bygge en hytte til din far langt mod nord i skoven."
Og han sagde: "Det gør jeg for jer, mor."
Jeg tror, Josh havde hemmeligheder.
Måske kostede de ham livet. Jeg ved det ikke.
Jeg ønsker, at de, som kender hemmelighederne, vil træde frem.
Få dem frem i lyset.
Han er vores søn.
Vi vil vide, hvad der er sket ham. Vi elsker ham.
Det gør ingen forskel. Han er min søn.
HVIS DU HAR OPLYSNINGER OM JOSHUA GUIMONDS FORSVINDEN,
SÅ RING TIL SHERIFFEN I STEARNS COUNTY PÅ 320-259-3700 ELLER GÅ IND PÅ
I KOMMENDE AFSNIT AF UNSOLVED MYSTERIES
Jeg husker, at min mor drømte om en underlig fyr og en dame.
Jeg kunne se en fangekælder,
og de gjorde sadistiske og uhyggelige ting ved pigen.
Jeg tror, at hendes ånd prøvede at komme i kontakt med nogen.
Hun ønsker at blive fundet.
Hvordan kom båden så langt ud?
Han døde ikke om bord på den båd. Der er ingen biologiske spor.
Det var ikke selvmord. Det er mord.
Hele huset var ryddet. De var bare væk.
Der er intet tilbage. Der er ingen kidnapningsmanual.
Tekster af: Henriette Saffron