AFSNITTET SKILDRER ET MULIGT SELVMORD.
HAR DU ELLER EN BEKENDT DET SVÆRT,
ER DER RESSOURCER PÅ WANNATALKABOUTIT.COM
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Hvad skete der den dag?
Hvordan kom båden så langt ud?
Hvorfor bemærkede ingen både
det ubemandede fartøj på den lange strækning?
Der var så mange ting, som ikke gav mening.
De vil ikke sige drab. De vil ikke sige selvmord.
Enhver fornuftig person kan se, at det ikke er et selvmord.
Det er et drab.
Da vi flyttede hertil, var Bradenton en lille by.
Min mand, Pat, og jeg kunne
købe et hus ved en flod.
Det var et skønt sted for børnene.
Som barn i Bradenton tilbragte jeg meget tid på vandet.
Jeg fiskede en del.
Jeg hyggede mig med det.
Jeg kendte nogle steder, hvor jeg kunne skubbe min lille jolle op på land
og springe ud og tilbringe lidt tid.
Åh nej!
Hold op!
Min bror Pat og jeg voksede op på vandet.
Der var mange både. Vi havde alle både.
Og vi kunne altid sejle ud.
Pats båd var en 14-fods Stumpnocker.
Sådan en ønskede Pat sig som ung.
"Det ville være den perfekte båd."
Stumpnocker er et brand. Det er en fladbundet båd.
Stumpnocker var som skabt til Braden River,
som var meget lavvandet.
Vi tog ud og fiskede multe, og det var næsten magisk.
Man kunne se en fisk sætte i fart og se dens slipstrøm lyse i vandet.
Det var altid sjovt.
Det var et fredfyldt sted at være.
27. JANUAR 2013 SØNDAG
27. januar 2013
skulle jeg ned til min søster i Sarasota.
Jeg kendte ikke Pats planer for dagen,
men han havde mange udenbordsmotorer, som han altid arbejdede på.
Pat ønskede mig en god dag og kyssede mig, og jeg tog af sted.
Jeg kom hjem om aftenen mellem kl. 18.30 og 19.
Da jeg kom hjem, var Pat der ikke.
Hans bil holdt der, så jeg troede, han var hos en nabo.
Jeg ringede til hans mobil,
men Pat brød sig ikke om at have sin mobil med.
Så det var ikke overraskende, der ikke blev svaret.
Jeg gik ud og ledte efter ham. Jeg så på naboernes huse.
Jeg kunne ikke se ham.
Vi havde en ret fast rutine.
Søndag aften lå før en arbejdsdag,
og vi begyndte at sætte tempoet ned omkring kl. 19.
Så det var sært, han ikke var hjemme.
Tiden gik, og jeg blev mere og mere nervøs.
Jeg gik ud til vores Stumpnockers plads.
Den var der ikke.
Da jeg opdagede, Stumpnockeren var væk,
vidste jeg, jeg måtte have hjælp.
Så jeg ringede til min søn Miles.
Jeg var i Tampa for at tage min bachelor,
og jeg bad mor om at tage det roligt.
Han havde talt med en af mine onkler dagen før og nævnt,
at han ville sejle en tur i båden.
Bare for at fyre noget brændstof af.
"Han kommer hjem. Han er den sidste, man skal være nervøs for
ikke kan finde hjem."
Senere ringede hun og sagde: "Han er ikke kommet."
Så vidste jeg, der var sket et eller andet.
Jeg kørte med det samme fra Tampa til Bradenton.
Jeg ringede til min svoger.
Klokken var vel omkring 23.
Jeg ville ikke direkte bede ham om
at sejle ud og lede efter Pat,
men han spurgte: "Vil du gerne have, jeg gør det?"
Jeg sagde: "Ja tak."
Mine onkler mødte mig ved rampen i min båd.
Jeg sprang om bord, og vi begyndte at lede.
PAT MULLINS' HUS
Vi fokuserede på Braden River, da han var i Stumpnockeren,
som er bygget til lavt vand.
Det var usandsynligt, at han ville bruge Stumpnockeren på Manatee River.
Den var beregnet til Braden River, og der blev den.
Vi tog hovedruterne, og da vi ikke fandt noget der,
sejlede vi ind krinkelkroge og åer.
Efter kl. 23 modtog vi et opkald fra Jill Mullins, Patrick Mullins' kone,
om at han var sejlet ud og ikke var vendt hjem.
Vi stillede de gængse spørgsmål.
"Er der problemer? Efterlod han en besked? Havde han sin telefon med?"
Han havde ikke telefonen med.
"Hvordan er jeres forhold? Har I pengeproblemer?
Har du et skydevåben? Har din mand et skydevåben?"
De tjekkede et par sejlerværtshuse.
Pat gik ikke på værtshus, for sejlere eller ej.
Vi iværksatte en eftersøgning med vores marineenhed
efter en forsvunden sejler på det tidspunkt.
Vi ved, at naboerne så Patrick sejle ud i sin båd
omkring kl. 15 den dag.
Intet tydede på, der var nogen med ham.
Hans båd var en flodbåd,
så vi koncentrerede os om Braden River og Manatee River.
Så blev kystvagten involveret.
Kl. 2.40 den 28. januar
meddelte Manatee Countys sherifkontor,
at mr. Mullins var meldt savnet.
Om han sejlede i båden eller var under vandet var uvist.
I en eftersøgningssag er tiden ikke ens ven.
Jo længere man søger, jo længere kan noget drive,
og vi ved ikke, hvad vi leder efter,
om det er en båd på ret køl, en kæntret båd eller en person i vandet.
Helikoptere fløj over husene natten igennem.
Jeg var meget urolig. Der var noget helt galt.
Min første tanke var, at Pat havde fået motorstop.
Han havde problemer med ryggen. Måske havde han fået ondt i ryggen.
Vi regnede med at finde ham på bredden med noget, som var i udu.
Jeg mente, han måtte være dårlig,
for hvis der var sket noget med båden,
ville han med sikkerhed kunne reparere det og sejle hjem.
28. JANUAR 2013 DAGEN EFTER
Dagen efter Pat var forsvundet,
ringede de fra sherifkontoret og sagde, at Stumpnockeren var blevet fundet.
BEVISFOTO
Båden blev fundet nordvest for Egmont Key.
Den lå i sejlrenden,
som mange store containerskibe,
som kommer med fragt, anvender.
Så det var ikke et sted, den burde være.
Båden var forbløffende langt ude.
Meget langt fra vores hus.
Jeg kan ikke tro, den kan have sejlet så langt.
BEVISFOTOS
Hans ting lå i båden.
Man han var der ikke.
Der lå en redningsvest, solbriller og en stråhat.
Men ankeret var ikke i båden, og den var løbet tør for brændstof.
Motoren stod på tomgang.
Tændingen var slået til,
hvilket tydede på, den var løbet tør i tomgang.
Der var ingen tegn på en forbrydelse.
Der var ingen tegn på, at nogen var kommet til skade.
Måske blev han dårlig. Faldt over bord.
Måske gik båden i stykker, og han gik i land et sted.
Det var uvist.
Vi undersøgte Pats økonomi indgående. Havde han problemer?
Opkaldslister for at se, hvem han talte med.
Der var ingen vanskeligheder i hans fortid
eller problemer, som kunne lede os til at konkludere,
at han valgte selv at forsvinde, eller at nogen fik ham til det.
Vi anede ikke, hvad der var sket med Pat.
Da båden var blevet fundet,
blev den udleveret til familien.
Vi kiggede på båden.
Først så vi intet usædvanligt.
Men vi lagde mærke til
nogle streger af rød maling på siden af båden.
Og de var der ikke før.
Det var interessant og værd at mærke sig,
men vi vidste ikke, hvad det betød.
Efter båden blev fundet uden min far ombord, tænkte alle stadig:
"Hvad er næste skridt?
Gik han i land et sted? Hvilken ø har vi ikke været på?
Hvad kan der være sket?" Kun flere spørgsmål. Ingen svar.
Og tilbage til Patrick.
Pat og jeg blev gift i 1983.
Pat og jeg fik to børn.
Den ældste hedder Mason, og to år efter kom Miles.
Min far underviste fjerdeklasser i 21 eller 22 år,
indtil han og min mor fik deres mastergrad.
De blev begge bibliotekarer.
På skolen, han arbejdede på,
var han afholdt og respekteret af eleverne, fordi han tog sig af dem.
Han kunne have 10-12 elever, som blev hængende til kl. 18 eller 19,
og han blev og holdt biblioteket åbent.
Han havde altid de børn, som havde brug for lidt ekstra.
Børn, som manglede en faderfigur i deres liv.
Jeg har to brødre og to søstre.
Vi havde alle en trang til at arbejde med ting,
skille dem ad og sætte dem sammen igen.
Og Pat var god til det hele.
Han var fremragende.
Han var meget systematisk og disciplineret.
Han var først og fremmest seriøs.
Han fulgte reglerne.
Han gjorde, som man burde gøre.
Sådan var han. Meget omhyggelig.
Det er en Coleman-bordlampe.
Pats liv var godt. Han var livskraftig.
- Hej, Jill. - Hej, Jill.
Og han skulle snart på pension.
Han glædede sig til den kommende tid.
En mand er stadig savnet, og familien er fortvivlet.
Man spekulerer på, om han faldt ud af båden,
længe før man fandt den.
Eftersøgningen fortsætter,
selv om faren for nedkøling giver ringe chance for overlevelse.
Efter båden var fundet, ledte vi videre, for vi ledte efter en person i vandet.
Fundet af den tomme båd var det bedste spor.
Vi kunne med udgangspunkt i det regne ud,
hvor den savnede kunne være.
Båden blev fundet cirka 14 km fra kysten.
Det var på åbent hav i Den Mexicanske Golf.
Når vi finder et ubemandet fartøj sådan et sted,
forsøger vi at regne ud,
hvor det med størst sandsynlighed kom fra
ved hjælp af overfladestrømmene og vinddata.
Vi bruger "omvendt drift-metoden".
Vinden kom fra øst den aften,
og da tidevandet også pressede væk fra kysten,
anslog vi, at fartøjet var drevet fra den sydlige del af Tampa Bay.
At lede efter en person gennem længere tid er en udfordring.
Vi sætter ikke tempoet ned, når vi har fundet en tom båd.
Da Stumpnockeren var blevet fundet, gik der en meget lang uge,
hvor vi ventede på at høre, om Pat blev fundet.
Vi håbede, han blev fundet i live.
Men vi bad til, at han bare blev fundet,
for et svar er i det mindste et svar.
5. FEBRUAR 2013 NI DAGE EFTER PATS FORSVINDEN
Efter de fandt båden,
og manden var forsvundet...
FISKESKIPPER
...fiskede jeg hver dag.
Jeg arbejder fuldtids som fiskeguide,
og jeg var på vej ind fra en chartret tur.
Da vi nærmede os Emerson Point, sagde en af kunderne:
"Kaptajn, hvad er det derude?"
Jeg kunne se noget, som lignede et lig, men jeg var ikke sikker.
Vi sejlede langsomt hen til ham.
Og så slog det mig.
Jeg sagde: "Gutter, det er skolelæreren."
PATS BÅD FUNDET HER
De fandt båden nord for Egmont.
Jeg vidste, han ville dukke op.
PATS LIG FUNDET HER
Og, ganske rigtigt, han dukkede op.
Jeg kunne se, han var iført bluse, cowboybukser og livrem.
Den ene sko manglede.
Jeg kunne se alt tydeligt.
Hårene på hans arme, hans hænder, armbåndsur, pungen i lommen.
Og der var viklet et reb omkring ham.
Det var omhyggeligt viklet
under armene, omkring halsen, omkring brystkassen.
Rebet gik ned i vandet, og et lillebitte anker havde fat i sandet.
Det var på 1,2- 1,8 meter vand, ren sandbund.
Jeg hverken vendte eller rørte ham, men vandet var krystalklart,
og jeg kunne se hans ansigt, og der var hverken næse eller ansigt.
Det lignede spaghetti. Sådan kan jeg bedst beskrive det.
Jeg ringede til Floridas kystvagt,
og deres mand var fremme i løbet af 40 minutter.
Den 5. februar ringede telefonen.
De sagde, at de havde fundet et lig.
At det var Pat.
Det var frygteligt.
Jeg ledte i de områder, hvor de fandt ham.
Det var mit område.
Jeg har tænkt meget på det. Ønskede jeg at finde ham?
Det var godt.
Jeg behøvede ikke at finde ham.
Jeg tror, det var et rent held.
Jeg husker, at da hans lig blev fundet,
tænkte jeg, at jeg var heldig at have ham i mit liv, mens jeg havde ham.
For den slags er ikke alle forundt.
Så det var sørgeligt.
Måske?
Ja.
RETSMEDICINSK ENHED MANATEE COUNTY
Da vi fik liget ind,
var det fuldt påklædt,
bortset fra en sko, med et reb med et anker bundet omkring.
Liget var moderat nedbrudt,
svarende til at have været derude
i otte-ni dage.
Men det kan ikke indkredses præcist.
Det var et tydeligt, alvorligt hovedtraume.
Der var seks udgangshuller
på kraniets venstre side
og et større hul på højre side.
De var tydeligvis forårsaget af et skydevåben med hagl.
Skuddet kom fra højre side.
Det gik fra højre mod venstre, lidt opad og bagud
og gik ud på denne side.
Vi ved ikke, om det var selvmord eller drab.
Vi har skrevet i vores rapport,
at dødsmåden er ukendt.
Men armene var slet ikke bundet,
så jeg anser det som en mulighed, at det var en selvmord.
En sandsynlig mulighed.
(KAN IKKE MED RIMELIGHED UDELUKKE SELVPÅFØRT ELLER PÅFØRT SKADE)
Vi mødtes på retsmedicinerens kontor,
og retsmedicineren fortalte os, at han hældte til selvmord.
Han sagde, at rebet ville være bundet anderledes ved et drab.
Jeg tænkte: "Okay, vi ser det i øjnene. Det er selvmord."
Men jeg kunne ikke se en grund til at tro, det, de sagde, var sandt.
Lee Williams. Jeg var undersøgende journalist på Herald Tribune i Sarasota.
Sherifkontoret kaldte det selvmord, inden Pat var hevet op ad vandet.
Og de prøvede at få Jill til at acceptere, at hendes mand havde begået selvmord.
Da jeg interviewede betjente om det,
prøvede de at få mig til at købe teorien om selvmord.
De prøvede at overbevise mig om at lade sagen ligge,
for det var selvmord,
og det var nok bedst for familien.
Politiets selvmordsteori gik på, at han bandt rebet om sig selv,
bandt det til ankeret,
satte sig på Stumpnockerens ræling,
skød sig selv,
faldt overbord.
Hvordan når man frem til det?
Eller hvorfor formoder man selvmord under de omstændigheder?
Det gav ikke mening for os.
Jeg blev meget overrasket,
da vi hørte, at Pat var død af et skudsår i hovedet.
Vi har aldrig haft skydevåben i huset.
Pat var ikke interesseret i dem.
Sherifkontoret i Manatee County undersøgte hans bankkonti.
Han hævede aldrig penge til et haglgevær.
Han havde ikke og havde aldrig haft et og heller ikke haglpatroner.
De og jeg tjekkede lokale våbenforretninger.
Ingen havde solgt Pat Mullins et haglgevær.
Der blev heller ikke efterladt en besked, som indikerede selvmord.
At dømme ud fra Pats liv og personlighed,
tror jeg ikke, selvmord lå til ham.
Før han sejlede ud med Stumpnockeren den dag,
købte han nogle svejsebriller på tilbud,
som han ikke havde umiddelbare planer om at bruge.
Men det var et godt tilbud, så de blev købt til senere brug.
Han glædede sig til fremtiden.
Han ønskede sig meget at blive farfar.
Det fyldte meget for ham.
Vi skulle fejre 30-års bryllupsdag i juni.
Der var for meget positivt til at tage afsked med verden.
Noget andet, som ikke gav mening, var måden, rebet var bundet på,
Det var ikke knob, som min far eller nogen anden sejler ville bruge.
Han ville ikke have brugt de knob.
Han havde nok brugt ét godt knob,
hvis han ville begå selvmord.
Sherifkontoret sagde hele tiden:
"Det var helt klart ikke et drab, for Pats hænder var ikke bundet."
Hvorfor skulle man binde hænderne, hvis han allerede var blevet dræbt?
At binde Pat sådan ville kræve, at han var bevidstløs eller død.
MANATEE COUNTYS SHERIFKONTOR
Efterforskningslederen ringede sågar og bad mig være fornuftig.
Hvis nogen havde dræbt Pat, ville de have taget hans pung.
Jeg ved ikke, hvorfor nogen dræbte min mand,
men jeg tror ikke, Pat blev dræbt for sine otte dollars.
I 2021 FIK FAMILIEN MULLINS EN RETSTEKNIKER TIL
AT UNDERSØGE TEORIEN OM, AT PAT BEGIK SELVMORD.
Bind rebet omkring dig på samme måde.
Bind de samme knob...
Jeg hedder Lori Baker.
Jeg er professor i antropologi og retsteknik.
Da jeg blev kontaktet vedrørende Patrick Mullins' sag,
fik jeg at vide, at det var uvist, om det var drab eller selvmord.
Han blev skudt med et haglgevær,
men han blev ikke fundet i båden.
Haglgeværet blev ikke fundet i båden.
Alene den måde, rebet var bundet omkring ham på, lød usædvanlig.
Jeg har ikke set det i en selvmordssag.
- Rundt om brystkassen. - Okay.
Vi prøver at rekonstruere det som et selvmord,
hvor en voksen mand binder sig selv,
og sætter sig på rælingen med et anker, som tynger ham ned.
Hvordan holder man et gevær,
så det passer med skudretningen?
Hvordan ville han sidde på båden
for at sikre sig, at han røg i vandet med haglgeværet,
mens han var bundet til ankeret?
Hvad med at smide ankeret i vandet?
- Det trækker ret godt, hvad? - Ja.
Vinklen er usædvanlig og ikke typisk for et selvmord.
Teoretisk set, hvis løbet måler 46 cm,
som fx på et taktisk haglgevær,
er det tungt og uhåndterligt.
Så man vil støtte det mod det sted, man vil ramme.
Men det er interessant, at når vi ser på skelettet,
er der ingen sorte mærker.
Der ville være noget, hvis det var et kontaktsår.
Det faktum, at det ikke er et kontaktsår,
gør det ikke sandsynligt, at det foregik sådan.
I vores erfaring
er der ved selvmord oftest kontaktsår.
Våbnets munding placeres helt op ad huden, når det affyres.
Men at skaden i denne sag er på siden af hovedet?
Jeg har ikke set et skudsår fra et haglgevær der før.
Hvis du holder det sådan, går den ind ved kæbelinjen,
og ikke i en alt for spids vinkel, så det vil faktisk...
Det er en akavet stilling.
- Den er akavet. - Den er unaturlig.
Straks efter et skudsår i hovedet ville der være meget blod.
Det ville være i båden.
Det ville være næsten umuligt at gøre det, uden der kom blod i båden.
Da liget var blev fundet, vendte vi tilbage til Patricks båd.
Vi testede med luminol for blodstænk.
Desværre fandt vi ingen blodstænk.
Måske kom der ikke blod på båden.
Det var uvist.
Vi manglede oplysninger for at kunne konkludere det endeligt.
Jeg kan ikke komme mig over det.
Selv mens vi stod der på en dag uden meget vind,
der var ikke meget vind, men noget var der.
Og med vinden og den mængde blod
fra den type traume, som projektilet forårsagede,
er det meget vanskeligt, når man prøver på den slags,
ikke at efterlade spor.
For mig gør fraværet af spor det mindre sandsynligt, at det skete på båden.
Han blev ikke dræbt om bord på den båd. Der er ingen biologiske beviser.
Så han blev dræbt et andet sted, hvilket viser et fornuftigt menneske,
at det ikke var selvmord.
Det er drab.
Det, som undrer mig, når jeg ser på fotoene, er,
at intet tyder på, der har været ådselædere,
som har gjort noget ved hans lig,
mens det lå i vandet i ti dage.
Efter et skud i hovedet kommer der virkelig meget blod.
I løbet af få minutter
begynder man at se aktivitet fra et eller andet i vandet.
Der er slet ingen skader på hans hænder.
Når der er et åbent sår,
kan hajer lugte blod 400-800 meter væk.
Og i dette område findes der mange hajer.
Selv her er der alligatorer. Der er mange ting i vandet heromkring.
Så jeg spekulerer på,
om han virkelig lå i vandet i ti dage.
Så spekulerer jeg på, om han var et andet sted i nogle dage,
før han røg i vandet.
Måske blev han opbevaret et sted på land.
Hvem ved?
Min teori er, at han overværede noget på floden, han ikke skulle have set.
Måske kom han som den gode samaritaner for at hjælpe.
Det giver mest mening, for det var sådan, han var.
Hvis min far så nogen på en båd med mekaniske problemer,
ville han sejle hen og forsøge at hjælpe dem.
Båden blev fundet med motoren i neutral og uden brændstof.
Det indikerer et ophold, mens han gjorde et eller andet.
Min far lod motoren køre, hvis det ikke var et langvarigt stop.
Man sætter i neutral, når man lægger til kaj,
eller hvis man vil ligge stille og se på noget.
Efter min mening så Pat Mullins noget derude i sin båd,
som han ikke skulle se.
Og det kostede ham livet.
Så man spørger sig selv: "Hvad er værd at slå ihjel for?"
Han så nok nogle, som smuglede narko eller andet smuglergods.
Bradenton og Braden River er skønne, rekreative områder.
Men nogle mennesker bruger floden til dårlige formål.
Der er blevet stjålet mange motorbåde.
Nogle fisker ulovligt,
og jeg hørt, der bliver transporteret narko på floden.
PATS BÅD
Pats båd blev fundet langt ude i bugten,
og Pat sejlede aldrig ud i bugten med Stumpnockeren.
Jeg tror, at morderen har sejlet båden derud for at komme af med den.
Man skulle af med den. Måske slæbte man den derud og skar rebet over.
Nu passerer vi togbroen CSX.
For at Stumpnockeren kunne ende på findestedet,
måtte den passere denne bro.
Der sidder kameraer på broen,
som filmer alle både, der sejler igennem.
De ville have fanget, at Stumpnockeren og min far sejlede forbi,
hvis han sejlede Stumpnockeren igennem her.
Så ville man vide besked. Er han alene? Har han en ven med?
Slæber han en båd?
Hjælper han nogen?
Slæber nogen ham?
Enhver optagelse af Stumpnockerens passage
ville give vigtige oplysninger.
MANATEE COUNTY SHERIFKONTOR
Vi fremskaffede en video
kort efter hændelsen.
Desværre havde CSX' personale
downloadet en beskadiget video.
Vi tog tilbage. Anden gang var den også beskadiget.
Det var en skuffelse.
Det frustrerede mig, at det var en blindgyde,
for de optagelser var vigtige for os.
Det er frustrerende.
Vi har ingen kendsgerninger, ingen svar, kun teorier.
Men jeg mener, han blev dræbt.
Nogen dræbte ham.
Hvem, det er det store spørgsmål.
I starten af en efterforskning taler vi med så mange som muligt.
Og Damon Crestwood, som er Patricks brors gode ven
og kendte Patrick, blev afhørt flere gange.
Damon er en ven af familien.
Jeg kendte ham fra familiefester.
På Memorial Day samledes familien og nogle venner.
Vi dyrkede vandsport og hyggede os sammen.
Okay.
Min far stod ikke Damon nær.
Han havde forbindelse til familien via min onkel.
Jeg mødte Damon i 89 eller 90,
og vi blev nære venner.
Han havde egen restaurant en overgang og var en dygtig kok.
Damon var sød.
Jeg mødte ham, da jeg var 12 år.
Han var et par år ældre end mig.
Han var en sympatisk, pålidelig, fortræffelig fyr.
Men efter Pats forsvinden
ændrede Damons opførsel sig markant.
Damon var meget oprevet, da Pat var forsvundet og formodet død.
Det var næsten for meget.
Han brød i gråd og hulkede ukontrolleret.
Nogle gange kom han hjem til os.
Jeg havde ikke den side af ham før.
Da Pat var død,
fortalte Damon mig,
at han ofte stod og så ud over Manatee River
og græd og hulkede i timevis.
Han kendte min far.
De kendte hinanden, men ikke som gamle, nære venner,
hvor man ville forvente den reaktion.
Damon var helt ude af den.
Han spurgte altid: "Hvis der skete noget, ville du så stadig være min ven?
Ville jeg kunne regne med dig?"
Ingen af os vidste hvorfor.
Pat blev dræbt i januar.
Min kone og jeg, og også alle andre,
bemærkede, at han brød sammen hver januar,
præcist som et urværk, efter Pats død.
Man får en nagende fornemmelse af,
at han vidste mere, end han fortalte.
Senere fortalte Damon, at han havde taget metamfetamin.
Mark er psykiater og sagde: "Vi må holde øje med ham."
Mit arbejde er at bemærke opførsel.
Han blev mere og mere paranoid. Impulsiv.
Og til tider var hen helt utilregnelig, hvilket bekymrede os alle.
På Memorial Day efter min fars død
samledes familien og nogle venner.
Damon kom,
og jeg så Damon binde sin hund med et reb,
som han så bandt rundt om sig selv.
Det var på præcis samme måde som på Pats lig.
Det var yderst foruroligende.
Rebet var virkelig foruroligende.
Bundet rundt om livet.
Vi var faktisk helt ude af den.
Vi konfronterede ham med det.
"Hvad sker her? Du opfører dig underligt."
Han gav ingen forklaring.
Endnu en ting begyndte at forbinde ham tættere til sagen.
Efter båden blev fundet, havde jeg på siden af Stumpnockeren set
streger af rød maling.
Vi kom i tanke om, at Damons båd havde en rød stribe.
David boede, så han satte sin båd i vandet i Manatee River
ret tæt på mundingen til Tampa Bay.
Det var i det område, Pats lig blev fundet.
PATS LIG - DAMONS HUS
Sammen med hans opførsel
skabte den røde maling en forbindelse til Damon.
Det var noget, man måske burde se nærmere på.
Politiet ville gerne tage en prøve fra Damons båd, som de vidste var rød.
Og det afslog Damon.
Han nægtede at være indblandet eller vide noget om, hvad der var sket med Pat.
Til sidst holdt han op med at tale med os.
Vi manglede oplysninger om,
om han var indblandet, for vi havde ingen vidner.
Og der stoppede det, og man gjorde ikke mere
for at få Damon i tale
eller skaffe en flage maling fra hans båd.
Damon døde 5. april 2017.
Det var fire et halvt år efter Pats død.
Han havde taget en overdosis, tilsyneladende af metamfetamin.
Han var 48 år gammel,
og det var endnu et traume,
for vi håbede, at Damon ville fortælle os, at han vidste noget.
Efter Damon gik bort,
gav hans datter tilladelse til,
at man kunne tage en flage maling fra hans båd
og teste den for at se, om den matchede
malingen på siden af Stumpnockeren.
Vi troede, at nu skete der noget.
Meldingen fra politiet til os lød:
"Ja, den matcher. Nej, det er ikke vigtigt."
I rapporten står:
"Båden kan ikke udelukkes som kilde til den røde maling
på offerets båd."
Sådan formulerede de det.
Den røde maling er almindelig type.
Vi kan ikke sige, hvilket mærke det er eller noget.
Jeg fik den testet og fik det resultat.
De så bort fra testen.
De sagde, der blev fremstillet meget maling det år,
så det var intet værd.
Jeg følte, det var noget værd.
Det betyder noget. Det er usandsynligt, at noget andet
havde gnedet mod båden og matchede malingen på Damons båd.
I betragtning af Damons underlige opførsel og hans besættelse af Pats død,
tror jeg, at Damon vidste, hvad der skete med Pat.
Der er teorier om, hvordan et møde mellem min far og Damon
kunne være endt med, at min far blev dræbt.
Måske kom han sejlende og så Damons båd drive
med motoren oppe, og så ville han sejle derhen.
For at hjælpe.
Jeg ved ikke, om Damon var ude med båden.
Måske sejlede en anden hans båd.
Jeg har ikke et scenarie, som forbinder det hele.
Alt er vel muligt.
Vores efterforskning har givet flere spørgsmål end svar om den dag.
Vi ville ønske, vi kunne hjælpe familien ved at finde svarene og afrunde sagen.
Vi ved det ikke. Det er efterforskning af et dødsfald.
Vi ved ikke, hvad der skete.
Oftest giver drabssager baggrundsoplysninger,
som peger på en grund, et motiv, et eller andet.
Det var ingen beviser på røveri.
På den anden side
var den vigtigste årsag til ikke at udelukke selvmord måden,
hvorpå rebet var bundet omkring kroppen.
Den passede med at være bundet af personen selv.
Derfor ville vi ikke udelukke selvmord.
Da vi ikke kunne sige,
at det sandsynligvis var drab, eller at det sandsynligvis var selvmord,
måtte vi anse begge dele for mulige.
Vi havde kun den mulighed at angiv dødsmåden som uvis.
Det var vist på etårsdagen, jeg begyndte at lave løbesedlerne,
for vi kom ikke tættere på et svar.
Jeg har fået et par opkald.
Jeg tror ikke, vi har fået noget af betydning,
men sherifkontoret har også fået et par opkald.
Som en af hans brødre siger, ville Pat hade det her.
Han ville hade det, jeg gør, for han holdt helst lav profil.
Han hverken behøvede eller brød sig om opmærksomhed.
Men Pat havde ikke behøvet at dø.
Den, som gjorde det, er til fare for alt og alle.
Ni år efter
mener jeg, at nogen derude må sidde inde med nogle svar.
Man må bevare håbet.
Man ser uopklarede sager blive opklaret flere årtier senere.
Det kunne ske i vores levetid.
Børnene har brug for at vide, hvad der overgik deres far.
Det er ikke en rar historie, og den har ingen afslutning.
Vi har ingen svar, men jeg prøver stadig.
HVIS DU HAR OPLYSNINGER OM PATRICK MULLINS' MYSTISKE DØD,
SÅ GÅ IND PÅ
Tekster af: Henriette Saffron