NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Heti muutettuani siihen asuntoon -
aloin nähdä kummallisia unia.
Näin tyrmän.
Se oli tosi outo ja pimeä.
Mutta siellä oli yksi valo.
Näin tyrmässä tytön ja oudon pariskunnan.
Äkkiä tytölle alettiin tehdä karmivia asioita.
Sain kuulla, että asunnon entinen asukas oli kadonnut.
CHICON KAUPUNKI, KALIFORNIA
Tuntuu, että hänen henkensä yritti ottaa yhteyttä johonkuhun.
Hän haluaa tulla löydetyksi.
KADONNUT
Valmiina?
Marilyn.
Siinäpä leveä hymy.
Olen isoäiti ja äiti.
Ja minulla on sama nimi kuin kuululla näyttelijällä.
Ohjaaja Jodie Fosterilla.
Synnyin Orangen piirikunnassa Kaliforniassa.
Sain tyttäreni vuonna 1997. Olin yksinhuoltaja -
ja muutin Chicoon Kaliforniaan.
Kaupunki oli minusta kaunis.
Siellä oli college.
Vaikka kaupunki oli pieni, se oli kyllin iso perheen kasvattamiseen.
Kaupunki oli viihtyisä ja kaunis. Tunsin oloni kotoisaksi.
Kun pääsin Chicoon,
näin ilmoituksen vuokra-asunnosta Walnut Gardenissa.
Pihalla on kukkia ja uima-allas.
Paikka näytti tavalliselta ja mukavalta pienkerrostalolta.
Muutimme asuntoon numero 14 -
tammikuun 31. päivänä 2000.
Hannah oli 3-vuotias ja minä 33-vuotias.
Asunto ei tuntunut rauhalliselta, kun muutin.
Se tuntui synkältä.
Siellä myös haisi oudolta.
Arvelin, että matosta erittyy jonkin kemikaalin haju.
Mietin itsekseni: "Miksi minusta tuntuu tältä?"
Sitten päätin: "Olen nyt täällä Chicossa.
Aloitan rauhallisen ja onnellisen elämän -
tyttäreni kanssa nyt heti."
Sitten kaikki paska alkoi.
Ensimmäinen epätavalliselta tuntunut asia...
Hannahilla oli pinkit kengät.
Ne olivat aina oven vieressä, jotta hän sai vain pukea ne jalkaan lähtiessä.
Äiti yritti saada minua lähtövalmiiksi.
JODIN TYTÄR
Hän etsi pinkkejä tennareitani.
Hän kyseli, missä ne oikein ovat.
Ne olivat keskellä sänkyä.
Ihan yhtäkkiä.
Äiti kysyi, paninko ne sängylle. Vastasin, etten pannut.
Hän vakuutti yhä uudestaan, ettei tehnyt sitä.
Kengät olivat sängyllä päivä toisensa jälkeen.
Kenkien siirtyilyn jälkeen tilanne muuttui vain pahemmaksi.
Esimerkiksi suola- ja pippurisirotin.
Ne olivat aamulla herätessäni aivan pöydän reunalla.
Mietin, olenko sekoamassa.
Asunnossa tapahtui pelottavia asioita,
mutten oikein ymmärtänyt, mitä on tekeillä.
Unet olivat yksi siellä tapahtunut asia.
Näin unta tytöstä, joka käveli kadulla Chicossa.
Sinisellä tai harmaalla autolla ajanut pariskunta -
kysyi tytöltä, haluaako hän kyydin.
Unessa mies meni tytön taakse ja laittoi jotain hänen suunsa päälle.
Miksi näin unta jostain oudosta pariskunnasta?
Yhtenä päivänä kuulin Hannahin sanovan "hei".
Kysyin, ketä hän tervehti.
Hän vastasi: "Tuota tyttöä tuossa."
Kysyin, kävelikö joku ikkunan editse. "Ei. Puhun tuosta tytöstä tuossa."
Hän jankutti, että näki tytön. "Tytöllä on valkoinen paita."
HANNAHIN PIIRUSTUS
Kutsuin häntä nimellä "my Liz".
Näin hänet aivan selvästi.
Muistan hänestä silmät, kasvot, hiukset ja aivan kaiken.
Pidin häntä normaalina ystävänä.
Ihan kuin joku samasta talosta olisi tullut käymään.
Yhtenä iltana lähdimme Hannahin kanssa ulos syömään.
Kun palasimme,
puhelin... Se oli sellainen seinäpuhelin.
Luuri oli takamakuuhuoneessa,
ja Hannahin huoneen lelut oli kerätty kasaan.
Hannahilla oli laulava ja kuorsaava Ernie-nukke.
Ernie oli kasan päällä, ja sen kaulassa oli hirttosilmukka.
Jokin kengännauha tai vastaava.
Järkytyin. Kaappasin Hannahin syliini ja juoksin ulos etuovesta.
Soitin Chicon poliisille ja sanoin:
"Olin tyttäreni kanssa ulkona syömässä, ja palattuamme löysimme kotoa tällaista."
Poliisi otti raportin vastaan,
mutta suhtautui tyyliin: "Just, rouva hyvä. Miten vain."
En voi edes kuvitella, mitä äitini kävi läpi.
Hän huolehti lapsesta ja joutui samalla selvittelemään -
näitä outoja tapahtumia.
Kaikki huipentui helmikuisena yönä vuonna 2000.
Heräsin keskellä yötä ja kuulin -
tv:n kohisevan.
"Miten se voi olla päällä?" Se piti käynnistää napista.
Kaapinovet heiluivat avonaisina.
Keittiön kaasulevy oli päällä.
Mahtava olo! - Yhtäkkiä Ernie-nukke alkoi puhua.
Se hoki "mahtava olo" aivan hullun lailla.
Mietin, että paristot alkavat olla lopussa.
Irrotin nukesta paristot.
Tuiki, tuiki tähtönen Iltaisin sua...
Ernie-nukke oli pelottava.
Se meni päälle keskellä yötä,
ja äiti pelästyi, koska siinä ei ollut paristoja.
Sitten yhtäkkiä...
Kaikki valot syttyivät.
"Hemmetti! Mitä täällä oikein tapahtuu?"
Menin naapuriin. Hän sattui olemaan asuinrakennuksen vastaava.
Koputin ovelle ja sanoin, että jokin on vialla.
Hän tuli asuntoomme pieni villakoiransa kainalossa.
Koira hyppäsi hänen sylistään ja haukkui...
Seinään oli kytketty lamppu johdolla.
Johto alkoi heilua ilmassa kuin hyppynaru.
Me kaikki kiljuimme. Koira haukkui. Vastaava nappasi koiran.
Ryntäsimme ulos asunnosta.
Siinä vaiheessa kello oli noin 6.
Istuin altaalla ja itkin.
Luokseni tuli koiraansa taluttanut iäkäs mies,
joka oli asunut rakennuksessa noin 25 vuotta.
Hän sanoi: "Kuule, Jodi. Kukaan ei ole asunut siinä asunnossa kovin kauan."
Kyselin, mistä hän oikein puhuu.
Itkin siinä vaiheessa: "Ole kiltti ja kerro syy."
Hän katsoi minua ja sanoi: "Siinä asunnossa asui joskus tyttö.
Asunnossa 14.
En muista hänen nimeään,
mutta hän on ollut kateissa kauan."
Tammikuun 31. päivänä 1976 -
Marie Elizabeth Spannhakesta tehtiin katoamisilmoitus Chicon poliisille.
Hänestä käytettiin lempinimeä Marliz.
Katoamisilmoituksen mukaan hän oli valkoinen nainen.
Noin 165 senttiä ja 50 kiloa.
Poikaystävän mukaan he olivat käyneet kirpputorilla Chicossa -
ja heille oli tullut riitaa jostain.
Marliz oli lähtenyt kävellen kotiin eikä mennyt poikaystävän autoon.
EI NÄHTY SEN JÄLKEEN
Poikaystävä näki Marlizin kävelevän Mangrove Avenueta poispäin kirpputorilta.
Marie Elizabeth Spannhakea ei ole nähty eikä hänestä ole kuultu -
tammikuun 31. päivän jälkeen vuonna 1976.
Marliz oli siskoni.
Hän asui Chicossa vain pari kuukautta ennen katoamistaan.
KADONNEEN SISAR
Olemme kotoisin Ohion Clevelandista.
Perheessämme oli seitsemän henkeä.
Minä olin vanhin tyttö,
ja Marliz oli kolme vuotta minua nuorempi.
Hänellä oli mukava luonne. Hän oli hyvin seurallinen ja ystävällinen.
Hänen hiuksensa olivat pitkät, ruskeat sekä luonnonkiharat -
ja hänen silmänsä taivaansiniset.
Hän oli todella kaunis.
Vuonna 1975 -
Marlizin työkaverina oli äitini rentuksi nimittämä John Baruth.
He rakastuivat.
Mies oli kotoisin Kaliforniasta ja aikoi muuttaa sinne takaisin.
Hän pyysi Marlizia mukaansa, ja Marliz lähti.
Marliz haaveili uskoakseni näyttelijänurasta.
Hän oli todella onnellinen.
Olin innoissani hänen puolestaan.
Se oli iso askel.
Sain häneltä pari kirjettä.
Hän ei oikein viihtynyt Kaliforniassa.
Se ei vastannut hänen haaveitaan.
Hänellä taisi olla ongelmia Johnin kanssa. Pikkukinoja.
Eikä hänellä ollut ketään, kenen luo mennä tai kelle puhua.
Marliz aikoi tulla kotiin huhtikuussa.
Mutta hän ei koskaan tullut.
VUOTEEN 1977 MENNESSÄ -
MARIE ELIZABETH SPANNHAKEN KATOAMISEN TUTKINTA OLI LOPETETTU.
24 VUOTTA MYÖHEMMIN JODI JA HANNAH ASUIVAT MARLIZIN ENTISESSÄ ASUNNOSSA.
Tiesin, että asunnossa tapahtui jotain, mikä ei ollut vain kuvitelmaani.
Uskon, että osalla ihmisistä on syntyjään tiettyjä henkisiä ominaisuuksia.
Toiset ovat herkempiä ja empaattisempia kuin toiset.
Uskon, että jostain syystä -
minä ja tyttäreni olemme herkkiä paranormaalille energialle.
Asuntoon muutettuani minusta tuntui,
että jotain uhkaavaa oli tulossa.
Kuin jotain kamalaa tapahtuisi pian.
Kummalliset uneni muuttuivat aina vain oudommiksi.
Nyt näin paikan -
ja pariskunnan nuoren naisen kanssa.
Nainen oli teini-ikäinen.
Unessani hänellä oli kullanruskeat hiukset.
Näin, että kaikki kolme olivat talossa.
Kuin juureskellarissa.
Se näytti oudosti tyrmältä.
Katossa oli outo, iso koukku, joka muistutti tukkikoukkua.
Pariskunnalla oli tyttö, joka... Hänen käsiensä ympärillä oli jotain.
Sekä hänen suunsa päällä.
Yhtäkkiä pariskunta alkoi tehdä tytölle sadistisia ja outoja juttuja.
Seksuaalisesti karmivia asioita.
Muistan, kuinka äiti kertoi nähneensä unia -
jostain oudosta pariskunnasta.
Unet aiheuttivat ahdistusta ja herättivät kysymyksiä.
Näistä on vaikea puhua, koska saan traumaperäisen stressireaktion -
kaikesta asunnossa tapahtuneesta.
En halunnut, että Hannahille sattuisi jotain.
Koska olin yksinhuoltaja,
muutin tyttäreni kanssa pois.
Asuin siinä asunnossa vain kolme kuukautta.
Niinkin lyhyt aika tuntui ikuisuudelta.
Mietin vain, etten halua olla asian kanssa enää tekemisissä.
Muutimme toiseen asuntoon Chicossa.
Oletin kaiken olevan ohi muuton jälkeen.
Olin jättänyt asian taakseni.
Päädyin tapailemaan yhtä miestä.
Hän löysi yhtenä päivänä kirjan nimeltä Perfect Victim.
Hän alkoi lukea sitä -
ja tuli sitten minun luokseni. Hän sanoi: "Jodi. Hyvä luoja. Et usko tätä."
Asunnossani asunut tyttö oli tosiaankin kadonnut,
ja se mies oli löytänyt kadonnutta tyttöä koskevan artikkelin vuodelta 1976.
CHICOALAISEN KATOAMISESTA VIISI VUOTTA
Tytöllä oli lempinimi.
Marliz.
Mietin: "Hyvä luoja."
Hannah sanoi pienenä puhuvansa henkilölle nimeltä "my Liz".
Äiti kertoi minulle, että oli tutkinut asioita.
Hän sanoi: "Minun pitää kertoa jotain. Muistatko 'my Lizin''?"
Sanoin muistavani.
Äiti halusi näyttää jotain.
Sitten hän näytti Marlizin kuvan.
Sanoin, että kuvassa oli asunnossamme vieraillut tyttö.
Vatsanpohjasta kouraisi.
Se oli todella pelottavaa.
Silloin aloin miettiä, missä Marliz oikein on.
"Miksei kukaan ole löytänyt häntä?"
Sitten sain tietää,
että Marlizin katoamiseen liittyi mahdollisesti pariskunta Red Bluffista.
76 KILOMETRIÄ POHJOISEEN
MARRASKUUN 7. PÄIVÄ 1984
KAHDEKSAN VUOTTA MARLIZIN KATOAMISEN JÄLKEEN
Marraskuun 7. päivänä 1984 -
esimieheni, eli rikostutkijoiden päällikkö,
tuli sanomaan, että minua tarvitaan Church of the Nazarene -seurakunnassa.
Kun pääsin kirkolle, näin ensimmäisenä -
pastori Dabneyn -
ja naisen nimeltä Janice Hooker.
Huomasin, että Janice oli erittäin tolaltaan.
Hän kertoi, että vuonna 1976 -
hänen miehensä Cameron oli siepannut tytön Kalifornian Chicosta ja tappanut tämän.
Janice oli päättänyt puhua, koska pelkäsi Cameronia.
Lisäksi hänellä oli kovia omantunnontuskia siitä,
mitä vuosien varrella oli tapahtunut.
Rikostutkija Shamblin tajusi,
että osa tiedoista saattoi kuulua itsekriminointisuojan piiriin,
joten Al luki Janicelle tämän oikeudet.
Sen jälkeen Janice ei halunnut puhua ilman asianajajaa.
Soitin syyttäjäntoimistoon.
Kerroin piirisyyttäjälle tiedot, jotka olin saanut -
ja jotka olivat jääneet saamatta.
Tuossa vaiheessa syyttäjä päätti antaa Janicelle syytesuojan yhteistyötä vastaan.
Syytesuojan myöntämisen jälkeen kuulustelin Janicea yksityiskohtaisesti.
MURHATUTKINTA
Janice kertoi, että Chicosta siepatun uhrin nimi oli Marliz.
Marliz Spannhake.
Tammikuun 31. päivänä 1976 -
Janice ja Cameron olivat nähneet Marlizin kävelevän Mangrove Avenuella.
Cameron oli kierrellyt häntä jonkin aikaa.
Janice tiesi, mitä Cameronilla oli mielessä. Hän tahtoi siepata naisen.
Marliz käveli eteenpäin.
Cameron tarjosi hänelle kyytiä. Vaimo oli mukana,
joten kaikki vaikutti turvalliselta.
Marliz nousi autoon.
Cameron kysyi hänen nimeään, syntymäpaikkaansa ja määränpäätään.
Marlizin suku asui muualla eikä tiennyt, missä hän oli.
Cameron etsi juuri tällaista naista, jolla ei ollut siteitä yhteisöön.
Jossain vaiheessa Marliz yritti päästä autosta pois,
mutta Cameron pakotti hänet veitsellä uhaten takaisin autoon.
Sitten Marlizin päähän pantiin laatikko.
Laatikko oli rakennettu puusta ja eristelevystä,
ja siinä oli saranat.
Cameron sulki Marlizin pään kokonaan laatikon sisään.
Eristelevyn takia laatikon sisältä ei kuulunut lainkaan ääniä.
Kadulta siepattu henkilö, jonka päähän on pantu 10-kiloinen laatikko -
on niin sekaisin, ettei tiedä, mitä on tekeillä.
Mutta Cameron halusi vaimentaa huudot.
Hän pelkäsi, että vanki herättää naapurien huomion.
Sitten Cameron ajoi noin 60 kilometriä -
aina Red Bluffin Oak Streetillä sijainneelle talolle asti.
Janice kertoi, että heidän päästyään kotiin -
Cameron ajoi talon takana olleen autotallin luo.
Kun Janice ja Cameron omistivat talon, näitä ei ollut täällä.
Cameron ajoi auton suoraan talliin ja pysäköi sen.
Hän nousi autosta ja sulki oven.
Janice oli hetken sisällä.
Kun hän palasi, Cameron oli ottanut Marlizin pois autosta -
ja poistanut laatikon. Marliz oli sekava.
Janice haistoi eetterin. Hän kysyi: "Mitä olet tehnyt?"
Cameron sanoi suihkuttaneensa rättiin käynnistysspraytä -
ja painaneensa rätin Marlizin suulle tajunnantason alentamiseksi.
Pariskunta kantoi Marlizin kellariin päästyään autotallista.
Ihmisten kiduttaminen ja alistaminen kiehtoi Cameronia,
mutta hän ei pitänyt kidutettavan huutamisesta.
Cameron oli lukenut, että äänijänteiden katkaiseminen estää kyvyn huutaa.
Janicen mukaan Cameron nosti Marlizin ylös ja vei kylpyhuoneeseen.
Cameron oli panostanut seksiorjansa pitämiseen -
täysin alistettuna ja kauhun vallassa,
mutta hän teki virheen Marlizin kanssa.
Janice ei ensin suostunut auttamaan Cameronia kurkun leikkaamisessa.
Cameron uhkasi tehdä saman hänelle, ellei hän auttaisi.
Lopulta Janice suostui ja istui Marlizin viereen kylpyhuoneen lattialle.
Sitten Cameron alkoi leikata Marlizin kurkun toista puolta -
päästäkseen käsiksi äänijänteisiin.
Mutta Cameron ei tiennyt, mitä teki.
Marlizista vuoti paljon verta, ja Cameron säikähti.
Hän lopetti, koska tajusi epäonnistuvansa.
Cameron nosti Marlizin ylös ja vei takaisin kellariin.
Täällä on pari reikää, joissa koukut olivat kiinni.
Janice tuli alas Cameronin leikattua Marlizin kurkkua.
Hän näki, että Marliz roikkui palkista. Köysi oli kaulan ympärillä.
Janicesta tuntui, että Cameron oli kuristanut Marlizia köydellä -
ja ripustanut hänet sitten kattopalkkiin ilman vaatteita -
ja pää peitettynä tyynyliinalla.
Marliz oli siinä vaiheessa jo kuollut.
Janicen mukaan pariskunta kantoi ruumiin takaisin autolle.
Kello oli siinä vaiheessa noin 02.
He ajoivat valtatietä 5 vajaat 50 kilometriä Red Bluffista pohjoiseen.
Sitten he kääntyivät moottoritielle 44 kohti Lassen Parkia,
mistä he kääntyivät hiekkatielle.
Cameron oli kaivanut matalan haudan,
johon hautasi Marie Elizabeth Spannhaken ruumiin.
Hautaamisen jälkeen Cameron poltti hänen vaatteensa ja muun omaisuutensa.
Sieppaus kesti alusta loppuun ehkä 10 - 12 tuntia.
Cameron sieppasi Marlizin sekä tappoi ja hautasi hänet puolessa vuorokaudessa.
Alustavassa kuulustelussa Janice alkoi kertoa toisesta uhrista.
Colleen Stan oli siepattu Red Bluffista.
TOUKOKUUN 19. 1977 VUOSI MARLIZIN KATOAMISEN JÄLKEEN
Colleen Stan lähti Eugenesta -
ja liftasi kaupungin halki yllättääkseen ystävänsä.
Cameron ja Janice ottivat hänet kyytiin.
Cameron uhkaili Colleenia, pakotti hänet maahan ja pani laatikon hänen päähänsä.
Jos miettii Marie Elizabeth Spannhaken sieppausta,
yhtäläisyyksiä Colleen Staniin on paljon.
Marliz oli 18 ja Colleen 20.
Molemmilla oli pitkä tukka. Heillä ei ollut yhteyksiä ympäröiviin alueisiin.
Janice kertoi, että Cameron piti Colleenia vankina seitsemän vuotta.
Colleen joutui lukuisien seksirikosten uhriksi.
Cameron piti häntä vesisängyn alla jopa 20 tuntia päivässä ja kidutti häntä.
Vuonna 1984 Janice sanoi Colleenille, että aikoi jättää Cameronin.
Uskon, että Janice kärsi hengellisestä kriisistä.
Hän oli 16 avioituessaan Cameronin kanssa -
ja 17, kun Cameron Janicen mukaan murhasi Marlizin.
Janice tiesi, että hänen miehensä oli kykenevä murhaan.
Hän siis yritti lähes yhdeksän vuoden ajan -
tehdä niin kuin Cameron halusi -
ja pysytellä pois vaikeuksista.
Tilanne siinä kotitaloudessa oli naiselle hyvin vaarallinen.
Hän oli romahtamassa.
Hän oli henkisesti viimeisillään.
Kun Janice meni puhumaan Colleenille, Colleen rukoili häntä jäämään.
Colleen pelkäsi, miten hänen käy, jos hän jää kahden Cameronin kanssa.
Janice ja Colleen salasivat asian, kunnes Cameron lähti seuraavana aamuna töihin.
Sitten he pakkasivat tavaransa ja menivät Janicen vanhempien luo.
Janice asui jonkin aikaa vanhempiensa luona.
Colleen ei ottanut yhteyttä poliisiin, koska lupasi Janicelle, ettei tee sitä.
Colleen kertoi perheelleen jotain tapahtumista -
mutta puhui lainvalvojille vasta Janicen jälkeen kolme kuukautta myöhemmin.
Poliisista soitettiin, ja puhuin heidän kanssaan monta tuntia.
Annoin lausuntoni tapahtuneesta.
Jälkikäteen kuulin, että kertomukseni täsmäsi Janicen kertomukseen täysin.
Sitten minulta kysyttiin, tiedänkö jotain Marlizista.
Vastasin, että voin kertoa vain -
nähneeni kuvan, joka Cameronilla oli.
Kuvailin naista, ja poliisit sanoivat hänen olevan Marliz.
Siinä vaiheessa tiesimme, että Chicossa oli sattunut sieppaus ja murha.
Meillä oli jo Colleen Stanin sieppaus,
mutta emme päässeet eteenpäin Marlizin murhan tutkinnassa -
ilman Janicen apua.
Ruumista tai todisteita ei ollut. Vain Janicen lausunto.
Poliisi tajusi, ettei jutulla ole pohjaa ilman Janicea.
Ilman ruumista ketään on hyvin vaikea syyttää -
tai saada tuomiolle.
Halusimme, että Janice lähtisi mukaamme näyttämään,
mihin Marie Elizabeth Spannhaken ruumis oli haudattu.
Ajoimme useita reissuja itään Reddingistä -
sekä teillä 44 että 299.
Tarkistimme kaikki oikealle risteävät tiet -
siltä varalta, että Janice tunnistaisi heidän ajamansa reitin.
Siellä on laajalti maaseutua,
jonne ruumiin voi helposti piilottaa ikuisiksi ajoiksi.
Ajoimme Janicen kanssa monta reissua, mutta emme löytäneet hautapaikkaa.
Syyttäjä päätti, ettei murhasyytteen ajamiseen ole kylliksi tietoja.
Jos hän olisi syyttänyt Cameronia murhasta silloin ja epäonnistunut,
emme olisi voineet syyttää tätä uudestaan.
CAMERON HOOKER ON KIISTÄNYT KAIKKI YHTEYDET -
MARIE ELIZABETH SPANNHAKEN KATOAMISEEN TAI MURHAAN.
Marie Elizabeth Spannhaken murha oli meille kaikkein tärkein,
mutta lähdimme ajamaan syytettä Colleen Stanin sieppauksesta,
jotta Cameron joutuisi varmasti vankilaan.
Hookeria syytetään raiskauksista,
sieppauksesta, sodomiasta ja vankina pitämisestä.
Vuonna 1985 Cameron Hooker vastasi syytteisiin -
seksirikoksista Colleen Stania kohtaan ja tämän sieppaamisesta.
Hookerin uhri joutui olemaan arkussa alasti ja käsiraudoissa.
Tarinan tultua julki kaikki keskittyivät Colleen Staniin.
...Colleenin sieppaus... - ...pahoinpiteli Colleenia...
Colleen Stanilla on poikaystävä... - Colleen Stan...
Tapaus oli sensaatiomainen. Häntä pidettiin vankina seitsemän vuotta.
Stan riisuttiin alasti ja häntä ruoskittiin.
Sitten hän joutui katsomaan, kun Hooker harrasti vaimonsa kanssa seksiä.
Miten joku voi tehdä toiselle niin ilman omantunnontuskia?
Hän on enemmän kuin kykenevä kiduttamaan muita.
Tiedän sen, koska koin sen.
JOHTAVA SYYTTÄJÄ
Hän kuristi, ruoski, kidutti, antoi sähköiskuja ja poltti.
Oak Streetin -talo oli sama, johon Cameron vei Marlizin.
Hän sanoi: "Huuda vain. Katkaisen äänijänteesi.
Olen tehnyt sen ennenkin."
Sitten kuulin Marlizista.
Sain tietää, että Cameron muun muassa katkaisi häneltä äänijänteet,
koska hän huusi huutamistaan. Cameron halusi hänen olevan hiljaa.
Hän on täysin kykenevä murhaan.
En epäile sitä yhtään.
Nuori nainen muisteli heikolla äänellä sieppaustaan veitsellä uhaten vuonna 1977.
Käsittely kesti 6 viikkoa. Mediaa oli paljon.
Häntä roikotettiin Hookerin kellarin katosta...
Hän sanoi, että Hooker kahlitsi hänet ja antoi sähköiskuja.
Tämä kuvottava laite oli lukittu hänen päähänsä.
Hän kärsi kidutusta. Raiskauksia.
Vuosia vangittuna puuarkussa...
"Tilanne oli täydellinen", Cameron sanoi. "Hän oli hyvä orja."
Opin, että kidutus jatkui vain kauemmin, jos panin vastaan.
Ja hän vain innostui, kun se jatkui.
Kun yritin vain kestää parhaani mukaan kivun -
ja annoin hänen tehdä tahtonsa mukaan,
hän menetti mielenkiintonsa ja kaikki oli nopeammin ohi.
Oikeudenkäynnissä paljastui hätkähdyttäviä yksityiskohtia,
muttei mitään Marliziin liittyvää.
...Hookeria vastaan. Syyttäjä Christine McGuire kertoi,
että Hooker vuorotteli kidutuksen ja mielenhallinnan välillä.
Syyttäjä halusi kertoa Marlizista todentaakseen,
että Cameronilla oli tietty metodi, jota hän oli käyttänyt aiemmin.
Tässä näyttäisi olevan ilmareikiä.
Tietoja Marlizista pidettiin liian haitallisina puolustukselle,
koska murhaa ei voitu todistaa.
Meitä kiellettiin puhumasta yhtään mitään Marlizista.
Saimme puhua vain siitä, mitä hän teki minulle.
Tuomari Knight sanoi tuomionluvussa...
Pidän syytettyä vaarallisimpana psykopaattina,
johon olen koskaan törmännyt. Jo pelkästään siksi,
että hän vaikuttaa täysin päinvastaiselta.
Hän sanoi, että Cameron on vaaraksi naisille niin kauan kuin elää -
ja että antaisi tälle niin pitkän tuomion kuin voisi. Ja niin hän teki.
Cameron sai tuomion kymmenestä syytekohdasta.
Sieppauksesta sekä raiskauksesta,
sodomiasta ja muista seksuaalirikoksista, joista voi antaa perättäiset tuomiot.
Hän sai 104 vuoden vankeustuomion.
...hän kärsii kaikki rangaistuksensa kerralla.
Cameron joutui vankilaan,
ja Colleen Stanin juttu oli ratkaistu.
Marie Elizabeth Spannhaken murha oli yhä avoin.
Tutkinta ei ollut aktiivinen,
koska meillä ei ollut uusia tietoja eikä johtolankoja, joita tutkia.
Olin todella vihainen -
luultavasti kaikille, koska ruumista ei löytynyt.
Tiesimme, että hän oli kuollut.
Tulin entistä vihaisemmaksi, kun asialle ei tehty mitään oikeudenkäynnissä.
Mietin oikeudenkäynnin jälkeen:
"Hän on vankilassa sieppauksesta ja muusta, mitä teki Colleenille,
mutta entä siskoni murha?"
HUHTIKUUN 1. PÄIVÄ 2000 JODI JA HANNAH MUUTTAVAT POIS ASUNNOSTA 14
Muutettuani pois Walnut Gardenin -asunnosta -
asiat olivat normaalisti.
Mikään ei liikkunut asunnossani oudosti eikä muitakaan outouksia sattunut.
Pois pääseminen tuntui henkeni pelastumiselta.
Noin vuotta myöhemmin -
aloin taas yhtäkkiä nähdä unia.
Mietin mielessäni:
"Hyvä luoja. Luulin tämän loppuneen."
Näin unta pariskunnasta.
Mies oli unessani todella pitkä. Nainen oli lyhyt.
Ilta hämärtyi,
ja pariskunta vaani tai etsi jotakuta.
Kuulin unessa aina luvun 35,76 -
ja näin ison A-kirjaimen sekä luvun 17,
kun lensin ilmassa.
En tiennyt, mitä se kaikki tarkoitti.
Oliko kyse paikasta?
Silloin aloin miettiä, voisiko tiedoistani olla apua jollekulle.
Yhtäkkiä minulle tuli tunne:
"Keskeytä kaikki, mitä teet, ja soita Red Bluffin poliisille."
RED BLUFFIN KAUPUNKI POLIISI - PALOKUNTA
Vuonna 2008 meille soitti henkilö,
joka sanoi nimekseen Jodi Foster. Hän asui Chicossa.
Hän sanoi asuneensa Marlizin asunnossa ja halusi kertoa tietoja,
joiden uskoi liittyvän Marlizin murhaan ja mahdolliseen hautapaikkaan.
Toisessa päässä tuli hiljaista.
Arvelin, että luuri oli lyöty korvaani. Sitten hän sanoi: "Miksi soitat juuri nyt?
Olemme juuri avaamassa kertaalleen suljettua juttua -
Marie Elizabeth Spannhakesta.
Minua ei ole koskaan karminut samalla tavalla kuin nyt."
Tapasin rikostutkija Halen kahvilassa.
Hän kysyi kaikenlaista.
Hän kysyi, mitä olin nähnyt.
Hän puhui kanssani unista.
Varmaan joka kerta, kun joku kertoo -
haluavansa tarjota rikokseen liittyviä tietoja uneen perustuen,
olo on vähän skeptinen.
Olin hermostunut.
Pelkäsin, että minua arvostellaan.
Sitten ajattelin: "Aivan sama, jos pidätte minua hulluna. Tiedot täytyy kertoa."
Avoimen tutkinnan takia Hale ei voinut kertoa minulle mitään.
Kerroin hänelle tietoni, mutta hän ei voinut kiistää tai vahvistaa mitään.
Hän kertoi nähneensä unessa kirjaimen A ja numeron 17. A17.
Hän uskoi, että Hookerit ajoivat sitä tietä paikalle, johon Marliz haudattiin.
Ja tieltä 44 todella lähtee tie A17.
Halusimme kuulustella Janicea perusteellisemmin,
jotta mahdollinen hautapaikka ehkä selviäisi.
Jututimme Janicea ensi kerran Chicossa vuonna 2010.
Sanoimme, että tutkimme juttua nyt.
Hän ehkä pelkäsi joutuvansa itse syytteeseen,
joten muistutimme heti tapaamisen alussa, että hänellä oli syytesuojasopimus.
Emme halunneet pidättää häntä, vaan ratkaista jutun.
Kuulustelussa Janice kuvasi mielestämme aika hyvin alueen,
jolle tieltä 44 käännyttiin.
Hän kuvaili rakennelmia, joita tiellä oli ohitettu.
Saimme häneltä siis mielestämme hyviä tietoja.
Olemme nyt tiellä 44.
Olemme hiukan itään Kalifornian Shingletownista.
Tämä on pääalueita, joilla uskomme Marlizin ruumiin olevan,
mutta alue on yhä iso.
Ruumiin löytäminen näin laajalta alueelta on hankalaa,
mutta uskon, että olemme rajanneet arvioidun alueen mielestäni aika hyvin.
Marlizin tapaus on yhä auki, ja Red Bluffin poliisi tutkii sitä.
Kyseessä on aina ollut murhajuttu.
Chicon poliisi tutkii tapausta yhä katoamistapauksena,
koska katoamisilmoitus tehtiin siellä vuonna 1976.
ELOKUUN 1. PÄIVÄ 2021 45 VUOTTA MARILIZIN KATOAMISEN JÄLKEEN
Hei. Mitä kuuluu? - Hyvää. Entä sinulle?
Hyvää. Kiva nähdä pitkästä aikaa. - Juuri niin.
Jodille ei ole kerrottu jutun siitä puolesta,
joka liittyy epäilemämme hautapaikan lukuihin sekä hänen kertomiinsa.
Jodi ei taida tietää, miten lähelle osui silloin vuonna 2008.
Puhuin syyttäjän kanssa siitä, vaarantaisiko asian paljastaminen jutun.
Emme usko sen vaarantavan. Ehkä asiasta puhuminen toisi jonkinlaisen ratkaisun.
Soitit meille sattumalta juuri, kun juttua oltiin avaamassa uudestaan.
En tiennyt sitä.
Tehostimme myös Marlizin hautapaikan etsintää -
ja kävimme läpi aluetta, jolla uskoimme hänen olevan.
Et ehkä muista, milloin juttelimme.
Näit unessasi luvun 35,76. Näit sen yhä uudestaan -
ja uskoit, että se oli välimatka talolta hautapaikalle.
Puhuit koillisesta ilmansuunnasta.
Käytimme keskustelun jälkeen paikannusohjelmistoa.
Merkitsimme siihen talon sekä paikan, jossa uskoimme haudan olevan.
Antamasi numero oli 35,76.
Paikannusohjelman avulla saatu numero oli 35,77.
Olit siis hyvin lähellä.
Mitä? - Osa huolestui.
Minäkin säikähdin, koska et tiennyt, mistä etsimme,
ja silti kaikki Janicen antamat elementit olivat sen tien varrella.
Kerroimmeko siis Janicen kanssa alueesta samalla tavalla?
Juuri niin.
Enkä minä tiennyt mitään. Näin vain joitain unia.
Olen miettinyt vuosia, liittyivätkö tietoni asiaan mitenkään -
tai oliko niistä apua.
Ne auttoivat vahvistamaan epäilykset alueen suhteen.
Toivomme, että nämä tiedot ja tämä keskustelumme -
auttaa saamaan ratkaisun Marlizille ja hänen perheelleen.
Minusta on aina tuntunut, että olemassa on jotain minua suurempaa.
Haluan, että minut tunnetaan välittävänä ja empaattisena.
Jos voin mitenkään auttaa jotakuta toista, haluan tehdä sen.
Marlizin henki yritti ottaa yhteyttä johonkuhun,
ja haluan, että hänen sielunsa saa levätä.
Jos voin auttaa siinä, teen sen.
Joko hän nukahtaa?
Jäin eläkkeelle Red Bluffin poliisista kesäkuussa 2007.
Ainoa aktiiviseksi jäänyt juttuni on tämä. Marlizin murha.
Kylmien juttujen kohdalla yritämme aina hankkia perheille jonkinlaista ratkaisua.
Uhrien täytyy saada oikeutta.
Siksi lainvalvojat yrittävät aina ratkaista tällaiset jutut.
Cameron sai 104 vuoden vankeustuomion.
Voisi luulla, että hän on vankilassa loppuikänsä.
Mutta ikävä kyllä joskus ihmiset, joiden ei pitäisi koskaan vapautua,
vapautuvat ja uusivat rikoksensa.
Cameronille on myönnetty ehdonalainen. Hän siirtyy piirikunnan vankilaan -
ilmeisesti Alamedan alueelle, missä aloitetaan mielentilatutkimukset.
Häntä pidetään luultavasti useita vuosia psykiatrisessa sairaalassa.
Sieltä hänet voidaan kuitenkin vapauttaa milloin vain.
KUVAUSTEN AIKAAN CAMERON ODOTTI YHÄ VAPAUTUMISTA -
JA VÄKIVALTAISEN SEKSUAALIRIKOLLISEN ASEMAN ARVIOINTIA.
HÄN EI VASTANNUT HAASTATTELUPYYNTÖIHIN TÄTÄ OHJELMAA VARTEN.
MYÖS JANICE KIELTÄYTYI HAASTATTELUPYYNNÖISTÄ.
HÄN ELÄÄ TÄLLÄ HETKELLÄ SALANIMEN TURVIN.
Tämä on se pienkerrostalo, johon siskoni Marliz muutti.
Hänen piti aloittaa uusi elämä täällä Chicossa.
Toivoin, että hänen unelmansa toteutuisi täällä.
Joskus elokuvissa tulee mieleen, että joku näyttää ihan Marlizilta.
Vähän ajan päästä tajuaa, että se on silkkaa sokeaa toivoa.
Marlizin tarinaa ei ole koskaan kerrottu.
Se ei saanut koskaan loppua.
Ruumista ei ole löytynyt.
Cameron Hooker joutui vankilaan siitä, mitä teki Colleenille,
mutta siskoni odottaa yhä oikeutta.
JOS TIEDÄT JOTAIN MARIE ELIZABETH SPANNHAKEN KATOAMISESTA,
OTA YHTEYS RED BLUFFIN POLIISIIN -
NUMEROSSA +1530 527 3131 TAI SÄHKÖPOSTITSE CRIMETIPS@RBPD.ORG.
VOIT MYÖS KÄYDÄ OSOITTEESSA UNSOLVED.COM
Tekstitys: Miia Mattila