A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Amikor beköltöztem a lakásba,
rögtön bizarr álmaim voltak.
Mintha egy tömlöcöt láttam volna.
Nagyon fura és sötét volt.
De volt ott egy lámpa.
És láttam ott egy lányt, meg egy fura párt.
Hirtelen szörnyű dolgokat csináltak a lánnyal.
Megtudtam,
hogy valaki eltűnt abból a lakásból.
CHICO, KALIFORNIA
Szerintem a szelleme megpróbált kapcsolatba lépni valakivel.
Hogy megtalálják.
ELTŰNT SZEMÉLY
Mehet?
Juhé!
Marilyn!
Szia!
Micsoda nagy mosoly!
Nagymama vagyok és anya.
És ugyanaz a nevem, mint egy híres színésznőnek.
Jodie Foster, a rendező.
Kaliforniában születtem, Orange megyében.
A lányom 1997-ben született, egyedülálló anya voltam.
A kaliforniai Chicóba költöztem.
Gyönyörű városnak tartottam.
Volt ott egy egyetem.
Kisváros, de elég nagy ahhoz, hogy az ember felnevelje a gyerekeit.
Elbűvölő, gyönyörű város volt, ahol otthon éreztem magam.
Amikor először Chicóba értem,
láttam egy kiadó lakást a Walnut Garden lakóparkban.
Voltak virágok.
Volt ott egy medence.
Egy szokványos, barátságos lakóparknak tűnt.
A 14-es lakásba költöztünk be,
2000. január 31-én.
Hannah hároméves volt, én pedig 33 voltam.
Amikor beköltöztünk, nem érződött békés helynek.
Egyfajta sötétséget éreztem benne.
És fura szaga volt.
Arra gondoltam, talán vegyszerszag, ami az egyik szőnyegből jön.
És azt kérdeztem magamtól:
„Mitől érzed így magad?”
Aztán arra gondoltam: „Oké, itt vagyok Chicóban.
Egy nagyon békés és boldog életbe kezdünk itt,
a lányom és én, most rögtön.”
Aztán beütött a krach.
Az első dolog, ami szokatlannak tűnt, az volt,
ami Hannah rózsaszín cipőjével történt.
Az ajtó mellett tartottam, hogy amikor készen állunk az indulásra,
gyorsan fel tudja venni.
Emlékszem, anya segített elkészülni, hogy elinduljunk otthonról,
és a rózsaszín tornacipőmet kereste.
Azt kérdezgette: „Hol van a tornacipő?”
Emlékszem, hogy az ágy közepén volt.
A semmiből került oda.
Anya megkérdezte, én raktam-e oda. Azt feleltem, nem.
Nagyon határozottan azt mondta: „Anya, nem én voltam.”
Nap nap után, a cipő az ágy közepén volt.
Szóval a cipő mindig átkerült az ágyra, és minden egyre furább lett.
A só- és borsszórók,
reggelente, amikor felkeltem,
az asztal legszélén voltak.
Arra gondoltam: „Kezdek megőrülni?”
Ijesztő dolgok történtek a lakásban,
de emlékszem, hogy nem igazán értettem, mi történik.
A másik dolog az volt, hogy fura álmaim voltak.
Azt álmodtam, hogy egy lány Chicóban sétál az utcán,
és láttam egy párt, akik egy kék vagy szürke kocsiban ültek.
Megkérdezték a lányt, hogy kell-e neki egy fuvar.
Álmomban a pasas a lány mögé ment,
és a szájához rakott valamit.
Miért álmodom erről a fura párról?
Aztán egy nap hallottam, ahogy Hannah azt mondja: „Szia!”
Megkérdeztem, hogy kinek köszönt.
Azt mondta: „Annak a lánynak, anya.”
Mire én: „Elsétált valaki az ablaknál?” „Nem, anya. Annak a lánynak köszöntem.”
Erősködött, hogy ott van egy lány. Azt mondta, fehér felső van rajta.
HANNAH RAJZA
Emlékszem, Maya-Liznek hívtam.
Arra is emlékszem, hogy tisztán láttam őt.
Emlékszem a szemére, az arcára, a hajára, mindenre.
Gondoltam, csak egy ismerős az.
Anya egyik barátja, aki átjött hozzánk látogatóba.
Egy este Hannah és én elmentünk otthonról vacsorázni.
Amikor hazaértünk...
Olyan telefonunk volt, ami a falra volt szerelve.
A hátsó hálószobában találtuk meg a kagylót.
És az összes plüss Hannah szobájában egy kupacba volt rakva.
Hannah-nak volt egy beszélő Ernie babája.
Ernie volt a kupac tetején, és egy hurok volt a nyaka körül.
Egy cipőfűző vagy ilyesmi volt a nyaka köré tekerve.
Teljesen sokkolt. Megfogtam Hannah-t,
felkaptam, és kirohantam a lakásból.
Felhívtam a chicói rendőrséget:
„A lányommal elmentünk vacsorázni, és amikor hazaértünk, ezt láttuk.”
A rendőrség írt jegyzőkönyvet,
de közben hallani lehetett a hangjukon, hogy nem vesznek komolyan.
El sem tudom képzelni, anya min ment keresztül.
Gondoskodnod kell a gyerekedről, és közben meg kell birkóznod
ezekkel a bizarr dolgokkal.
A legdurvább este 2000 februárjában volt.
Az éjszaka közepén felébredtem, és hallottam...
hogy valahonnan recsegő fehérzaj jön.
Miért megy a tévé?
Oda kellett menni hozzá, ha az ember be akarta kapcsolni.
A konyhaszekrény ajtajait valami ki-be csapkodta.
A gáztűzhely lángja maximumon égett.
Remekül vagyok.
Hirtelen megszólalt az Ernie baba.
Remekül vagyok.
„Remekül vagyok.” Megállás nélkül.
Remekül vagyok.
Gondoltam, merül benne az elem.
Remekül vagyok.
Szóval kivettem az elemeket a babából.
Ragyogj, ragyogj kis csillag Bárcsak tudnám...
Az Ernie baba ijesztő volt.
...kis csillag...
Emlékszem, hogy az éjszaka közepén megszólalt,
és anya beparázott, mert nem volt benne elem.
Remekül vagyok.
Aztán hirtelen: Bumm!
Minden lámpa égett.
Te szent ég? Mi a fene történik itt?
Remekül vagyok.
Szóval átmentem a nőhöz,
aki a szomszédban lakott, és aki a lakópark gondnoka volt.
GONDNOK
Bekopogtam hozzá, és azt mondtam: „Valami nem stimmel.”
Szóval felkapta a kis uszkárját, és bement a lakásba.
A kutya kiugrott a kezéből, és veszettül ugatni kezdett.
Remekül vagyok.
Aztán hirtelen az egyik lámpa zsinórja
pörögni kezdett a levegőben, mint egy ugrókötél.
- Remekül vagyok. - Mind felsikoltottunk.
A kutya ugatott. A nő felkapta.
Remekül vagyok.
Gyorsan kirohantunk onnan.
Addigra hajnali hat óra volt.
A medence mellett ültem, és sírtam.
Aztán egy idősebb férfi, aki a kutyáját sétáltatta,
és már nagyjából 25 éve ott lakott,
azt mondta nekem: „Tudja, Jodi,
senki sem lakik abban a lakásban sokáig.”
Mire én: „Tessék? Ezt hogy érti? Miről beszél?”
Ekkor már zokogtam. Kértem, hogy mondja el.
Rám nézett, és azt mondta:
„Régen lakott egy lány abban a lakásban.
A 14-es lakásban.
Nem emlékszem a nevére,
de eltűnt, és azóta sem került elő.”
1976. január 31-én
a chicói rendőrségen jelentették egy nő,
Marie Elizabeth Spannhake eltűnését.
Marliz volt a beceneve.
A jelentésben az állt, hogy egy fehér nőről van szó,
aki 165 centi magas, barna hajú és 50 kiló.
A párja említette a jelentésben,
hogy elmentek egy bolhapiacra Chicóban,
valamin összevesztek,
és Marliz úgy döntött, nem autózik vissza a barátjával, hanem inkább hazasétál.
AZÓTA NEM LÁTTÁK
Utoljára a Mangrove sugárúton látta sétálni Marlizt,
a bolhapiacról távozva,
és senki sem látta vagy hallott Marie Elizabeth Spannhake felől
1976. január 31. óta.
MANGROVE SUGÁRÚT
Marliz a húgom volt.
Alig két hónapja élt Chicóban, amikor eltűnt.
MARIE ELIZABETH NŐVÉRE
Az ohiói Clevelandben nőttünk fel.
Összesen heten voltunk a családban.
Én voltam a legidősebb nővér,
Marliz három évvel volt fiatalabb nálam,
és jó volt a természete.
Társasági ember volt, és nagyon barátságos.
Hosszú, természetesen göndör haja volt,
és olyan kék volt a szeme, mint az ég.
Nagyon szép volt.
1975-ben Marliznak volt egy munkatársa,
„egy lókötő”, ahogy anya nevezte.
John Baruth. Egymásba szerettek.
A pasas Kaliforniában nőtt fel,
és készült visszaköltözni oda.
Megkérte Marlizt, menjen vele.
És vele ment.
Szerintem Marliz nagy álma az volt, hogy színésznő legyen.
Nagyon boldog volt.
És én lelkesedtem a tervéért.
Nagy lépés volt.
Párszor küldött nekem levelet.
Azt írta, annyira nem érzi jól magát Kaliforniában.
Nem olyan volt, mint amilyennek megálmodta.
Szerintem gondjai voltak Johnnal, néha civakodtak, meg ilyesmi.
És nem tudott kihez menekülni.
Nem volt kivel beszélgetnie.
Marliz azt mondta, áprilisban hazajön.
És sosem jött haza. Bizony.
1977-RE MARIE ELIZABETH SPANNHAKE ELTŰNÉSÉNEK ESETE LEZÁRATLAN ÜGY LETT.
24 ÉVVEL KÉSŐBB JODI ÉS HANNAH MARLIZ EGYKORI LAKÁSÁBAN LAKTAK.
Tudtam, hogy valami nem stimmel azzal a lakással, nem csak képzelem.
Szerintem vannak, akik bizonyos spirituális tulajdonságokkal születnek.
Egyesek érzékenyebbek vagy empatikusabbak, mint mások.
És szerintem, valamilyen okból kifolyólag,
a lányommal mindketten érzékenyek vagyunk
a paranormális energiákra.
A legfurább, hogy amikor beköltöztem a lakásba,
nagyon rossz előérzetem volt,
úgy éreztem, hogy szörnyű dolog fog történni.
Azok a bizarr álmok egyre furábbak lettek.
Egy idő után láttam egy helyet,
ahol megint ott volt a pár, egy fiatal nővel.
Tinédzser volt.
Álmomban gesztenyebarna haja volt.
Láttam, hogy egy házban vannak.
Egy pincében.
Különös módon egy tömlöcnek nézett ki.
És volt ott egy fura kampó,
egy nagy, masszív kampó.
És a lány...
Valamivel megkötözték a karját,
és volt valami a szájában.
Aztán hirtelen szadista, fura dolgokat kezdtek csinálni a lánnyal.
Ijesztő szexuális dolgokat.
Emlékszem, hogy anya mesélte,
hogy többször is valami fura pasasról és nőről álmodott.
Nagyon szorongott tőle, és rengeteg kérdés merült fel benne.
Nehéz erről beszélni, mert egy kicsit PTSD-t okoz,
amiatt, ami abban a lakásban történt.
Nem akartam, hogy Hannah-nak baja essen.
Szóval egyedülálló anyaként
fogtam a lányom, és elköltöztem.
Alig három hónapig laktam abban a lakásban.
Az nem túl hosszú idő, de egy örökkévalóságnak tűnt.
Azt akartam, hogy többé közöm se legyen ehhez az egészhez.
Átköltöztünk egy másik lakásba Chicóban.
Amikor elköltöztünk, azt hittem, vége a történetnek.
Magam mögött hagytam.
Randizni kezdtem egy pasassal.
Egy nap a kezébe akadt egy könyv, aminek Perfect Victim volt a címe.
Elkezdte olvasni a könyvet,
aztán átjött hozzám, és azt mondta:
„Jodi! Úristen! Ezt nem fogod elhinni.”
Tényleg volt egy lány, aki a lakásomban lakott, és eltűnt.
A párom talált egy cikket egy eltűnt lányról,
1976-ból.
Volt egy beceneve.
Marliz.
(MÁS NÉVEN MARLIZ SPANNHAKE)
Teljesen ledöbbentem.
Hannah, amikor kicsi volt,
mindig azt mondta, hogy egy Maya-Liz nevű lánnyal beszél.
Emlékszem, anya mesélt arról, hogy elkezdett utánajárni a dolognak.
Azt mondta: „Beszélnem kell veled valamiről.
Emlékszel Maya-Lizre?”
Azt feleltem, igen.
Mondta, hogy mutat valamit.
Aztán megmutatta a lány képet.
Mire én azt mondtam: „Ez a lány volt ott velünk a lakásban.”
Összeszorult a gyomrom.
Annyira ijesztő volt! Jesszus!
Aztán arra gondoltam: „Hol lehet? Hová tűnt Marliz?
Hogy lehet, hogy nem tudták megtalálni?”
Aztán megtudtam, hogy Marliz eltűnését
kapcsolatba hozták egy párral Red Bluffban.
RED BLUFF - 75 KM-RE ÉSZAKRA
1984. NOVEMBER 7.
NYOLC ÉVVEL MARLIZ ELTŰNÉSE UTÁN
1984. november 7-én
a felettesem, a nyomozórészleg vezetője, odajött hozzám, és kiküldött
a Názáreti Egyház templomához, ahonnan hívás érkezett.
Amint odaértem a templomba, rögtön megláttam...
Dabney atyát,
és egy nőt, akit Janice Hookernek hívtak.
Feltűnt, hogy Janice szörnyen zaklatott volt.
Azt állította, hogy 1976-ban
a férje, Cameron elrabolt és megölt egy lányt a kaliforniai Chicóban.
Janice azt mondta, azért vallotta be, mert félt Camerontól.
Ezenkívül Janice szörnyű bűntudatot érzett amiatt,
ami az évek során, különböző időpontokban történt.
Shamblin nyomozó rájött,
hogy az információk, amiket megosztott, Janice-t is gyanúba keverhetik,
szóval Al ismertette vele a jogait,
és Janice úgy döntött, hogy nem akar többet mondani
ügyvéd nélkül.
Aztán felhívtam az államügyészi hivatalt,
és elmondtam az államügyésznek mindent, amit megtudtam,
és azt is, hogy mit nem sikerült kiderítenem.
Az államügyész úgy döntött,
hogy az együttműködéséért cserébe
Miután mentességet kapott, részletesen kikérdeztem Janice-t.
Janice azt mondta, hogy az áldozatot, akit Chicóban elraboltak,
Marliznek hívták.
Marliz Spannhake.
1976. január 31-én
Janice és Cameron meglátták őt a Mangrove sugárúton sétálni.
Cameron körözött egy ideig körülötte.
Janice tudta, hogy mire készül a férje. Tudta, hogy el akar rabolni egy nőt.
Elmegy a kocsi mellett.
Cameron felajánlja, hogy elviszi. Ott a neje. Az egész biztonságosnak tűnik.
Beszáll a kocsiba.
Aztán Cameron kérdéseket tesz fel.
Hogy hívnak? Honnan jöttél? Hová mész?
Nem volt családja a környéken. Senki sem tudta, hová megy.
Cameron pont ilyen nőt keresett, aki kívülálló volt a közösségben.
Egy ponton Marliz megpróbált kiszállni a kocsiból,
de Cameron megragadta, kést tartott a nyakához,
és visszarángatta a kocsiba.
Aztán egy ládát raktak a fejére.
„CAMERON LÁDÁT RAKOTT A FEJÉRE, ÉS MEGBILINCSELTE.
A láda fából és hungarocellből volt,
és fémpántok voltak rajta.
Szóval bezárta Marliz fejét ebbe a ládába,
az egész fejét.
És a hungarocell megakadályozta, hogy hallani lehessen a kiáltásait.
Ha valaki elrabolna az utcán,
és egy tízkilós ládát rakna a fejedre,
hirtelen azt sem tudnád, hogy mi történik.
De Cameron el akarta nyomni a sikolyokat.
Félt, hogy a szomszédok meghallják az áldozata kiáltozását.
Ezután vezettek nagyjából 65 km-t,
vissza a házukhoz az Oak Streeten, Red Bluffban.
Janice azt mondta, hogy amikor hazaértek Red Bluffba,
leparkoltak a házuk mögötti garázsban.
Amikor ez Janice és Cameron háza volt, ez nem volt itt,
szóval behajtottak a garázsba, ahol leparkoltak.
Cameron kiszállt, és bezárta az ajtót.
Janice pár percig a házban volt.
Aztán visszament a garázsba. Marliz addigra kiszállt az autóból,
a láda lekerült a fejéről, és zavarodott volt.
Janice szúrós szagot érzett a levegőben.
Megkérdezte, hogy mi az. Cameron azt mondta,
hogy indítófolyadékot fújt egy rongyra, és Marliz szája elé tartotta,
hogy félig eszméletlen legyen.
Miután kijöttek a garázsból, levitték a pincébe.
Habár lenyűgözte az emberek kínzása, és uralkodni akart rajtuk,
Cameron nem szerette, ha az áldozatai sikoltoztak.
Cameron azt olvasta, hogy ha elvágjuk egy ember hangszálait,
akkor többé nem tud sikoltani.
Janice azt mondta, hogy Cameron ölbe vette Marlizt,
és felvitte a fürdőszobába.
Cameron mindent megtett azért,
hogy megfélemlítse és rettegésben tartsa a szexrabszolgáját.
De Cameron hibát követett el Marlizzel.
Janice először nem akart segíteni Cameronnak elvágni Marliz hangszálait,
de Cameron megfenyegette, hogy ha nem segít,
akkor ugyanazt fogja tenni vele.
Szóval végül belement, és leült Marliz mellé a fürdőszoba padlójára,
miközben Cameron az egyik oldalon elvágta Marliz torkát,
hogy hozzáférjen a hangszálaihoz.
De fogalma sem volt, hogy mit csinál.
Marliz erősen vérezni kezdett, amitől Cameron megijedt.
Abbahagyta, mert rájött, hogy nem fog sikerrel járni.
Cameron felemelte Marlizt, és visszavitte a pincébe.
Van itt pár lyuk, ahol a kampók lehettek.
Janice lejött ide, miután Cameron elvágta Marliz torkát.
Látta, hogy Marliz a gerendáról lóg.
A kötél a nyaka körül volt.
Janice azt feltételezte, hogy Cameron megfojtotta a kötéllel,
majd fellógatta a gerendára, meztelenül,
egy párnahuzattal a fején.
Marliz akkor már halott volt.
Janice azt mondta, hogy visszavitték a holttestet a kocsihoz.
Ekkor nagyjából hajnali kettő lehetett.
Elindultak Red Bluffból, és megtettek 50 km-t északra az 5-ös sztrádán.
Aztán áttértek a 44-es útra, kelet felé, Lassen Park irányába,
ahol letértek egy földútra.
Janice azt mondta, Cameron ásott egy sekély sírgödröt...
és eltemette Marie Elizabeth Spannhake holttestét.
Utána elégette az összes ruháját és az összes holmiját.
Az emberrablás, az elejétől a végéig, nagyjából 10-12 órába telt.
Szóval elrabolta, megölte,
és eltemette, mindezt fél nap alatt.
A Janice-szal folytatott első interjúm során
egy másik áldozat, Colleen Stan elrablásáról is beszélt,
a kaliforniai Red Bluffban.
1977. MÁJUS 19. EGY ÉVVEL MARLIZ ELTŰNÉSE UTÁN
Colleen Stan Eugene-ből jött a városba,
stoppolva, hogy meglepje egy barátját.
Cameron és Janice felvették.
Cameron megfenyegette, lenyomta az ülésre, rátette a ládát a fejére.
Ha megnézzük Marie Elizabeth Spannhake elrablását,
szinte megegyezik Colleen Stan elrablásával.
Marliz 18 éves volt, Colleen 20 éves volt.
Hosszú hajuk volt,
és nem nagyon volt senkijük a környéken.
Janice elmondta, hogy Cameron hét éven át tartotta fogva Colleent.
Cameron számos szexuális bűncselekményt követett el Colleen ellen.
Napi 20 órán át egy vízágy alatt tartotta, és megkínozta.
Aztán 1984-ben Janice odament Colleenhez,
és elmondta neki, hogy elhagyja Cameront.
Úgy vélem, hogy Janice
lelki válságba került.
Tizenhat évesen ment hozzá Cameronhoz,
és 17 éves volt, amikor Janice szerint Cameron megölte Marlizt.
Megtudta, hogy a férje képes embert ölni.
Utána hosszú évekig, majdnem kilenc évig,
megpróbálja azt tenni, amit Cameron mond neki,
hogy ne kerüljön bajba.
Nagyon veszélyes nőnek lenni egy ilyen háztartásban.
Kezdett beleőrülni.
Nagyon közel volt az összeomláshoz.
Amikor Janice odament hozzá,
Colleen könyörgött Janice-nak, hogy ne menjen el,
mert Colleen félt, hogy mi fog történni vele,
ha ketten maradnak Cameronnal.
Szóval Janice és Colleen titokban tartották,
amíg Cameron másnap reggel elment dolgozni,
aztán összepakoltak,
és mindketten elmentek Janice szüleinek a házába.
Janice egy ideig a szüleivel maradt.
Colleen nem hívta a rendőrséget. Megígérte Janice-nak, hogy nem fogja.
Colleen részben elmesélte a családjának a történteket,
de csak akkor beszélt a hatóságokkal,
amikor Janice három hónapra rá felkeresett minket.
A rendőrség felhívott,
és órákig beszéltem velük.
Rögzítették a nyilatkozatomat a történekről.
Utána azt mondták,
hogy minden egyezik azzal, amit Janice mondott.
Aztán megkérdezték, tudok-e valamit egy Marliz nevű nőről.
Azt mondtam, csak annyit mondhatok,
hogy Cameronnak volt egy fényképe egy nőről.
Elmondtam, hogy nézett ki, és azt mondták, Marliz volt az.
Addigra tudtuk, hogy Cameron elrabolt és megölt egy chicói nőt,
illetve Colleen Stant is elrabolta,
de ahhoz, hogy rábizonyítsuk Marliz megölését,
szükségünk volt Janice együttműködésére.
Nem volt holttest, se bizonyíték. Semmijük sem volt.
Csak Janice vallomása.
A rendőrség rájött, hogy Janice nélkül semmit sem tudnak bizonyítani.
Holttest nélkül nagyon nehéz lenne
vád alá helyezni valakit, és elérni, hogy elítéljék.
Szóval azt akartuk, hogy Janice velünk jöjjön,
és megmutassa, hol temették el Marie Elizabeth Spannhake holttestét.
Többször is elindultunk kocsival Reddingtől keletre,
a 44-es és a 299-es úton egyaránt,
és minden jobbra kanyarodó útra rátértünk,
hátha Janice felismeri, hogy merre mentek.
Rengeteg erdős rész van ott,
ahol könnyedén meg lehet szabadulni egy holttesttől.
Többször is útra keltünk Janice-szel, de sosem sikerült megtalálni a helyet,
szóval az államügyész azt mondta,
nincs elég információja ahhoz, hogy megvádolja a gyilkossággal.
Azt mondta, kockázatos lenne,
mert ha elveszítené a pert Cameron ellen,
akkor Cameront soha többé nem helyezhetnék vád alá emiatt.
CAMERON HOOKER TAGADTA, HOGY KÖZE LENNE MARLIZ ELTŰNÉSÉHEZ
VAGY MEGGYILKOLÁSÁHOZ.
Marie Elizabeth Spannhake megölése volt a legfontosabb ügy a számunkra...
de a másik emberrablási ügyön, Colleen Stan ügyén is dolgoztunk,
hogy elérjük, hogy Cameron börtönbe menjen.
Hookert letartóztatták, és tizenhét rendbeli nemi erőszakkal,
emberrablással, szodómiával és jogtalan fogva tartással vádolják.
1985-ben Cameron Hooker bíróság elé állt
Colleen Stan elrablása és többrendbeli megerőszakolása miatt.
Meztelenül, megbilincselve, egy koporsó méretű ládában tartotta őt.
Amikor kiderült a dolog, mindenki Colleennal foglalkozott.
...Colleen Stan elrablása...
...bántalmazta Colleent...
Colleen Stan barátja...
Colleen Stan...
Elképesztő sztori volt,
hogy elrabolta és hét évig fogva tartotta.
Levetkőztette, egy bőrostorral megkorbácsolta,
aztán kényszerítette, hogy nézze, ahogy szexel a feleségével.
Hooker tárgyalása...
Hogy képes valaki ilyet tenni mással, anélkül, hogy rosszul érezné magát?
Képes megkínozni másokat.
Tudom, mert velem is azt tette.
Fellógatta, megkorbácsolta,
megkínozta, megrázta árammal,
megégette.
Az Oak Streeten lévő házban,
ahová Marlizt is vitte,
azt mondta nekem, ha sikoltok, elvágja a hangszálaimat.
„Egyszer már megtettem.”
Aztán hallottam Marlizról,
és megtudtam, hogy Cameron elvágta a hangszálait,
mert nem hagyta abba a sikoltozást,
és Cameron el akarta hallgattatni.
Képes embert ölni.
Efelől nincs kétségem.
Az elhaló hangú, fiatal lány felidézte
az 1977-es elrablását. A férfi kést szegezett neki.
A tárgyalás hat hétig tartott. Tele volt vele a sajtó.
Cameron Hooker a pince plafonjáról lógatta le...
Azt mondta, megbilincselte a kezét és a lábát, és árammal megrázta.
Ebbe a szörnyű szerkezetbe zárta be a fejét.
Kínzás. Nemi erőszak.
Évekig volt egy faládában...
Cameron azt mondta: „Tökéletesen alakult. Jó rabszolga volt.”
Rájöttem, hogy minél jobban küzdök ellene,
annál tovább tart a kínzás.
És minél tovább tart a kínzás, annál izgatottabb lesz.
Szóval megpróbáltam elviselni a fájdalmat, amennyire csak tudtam,
és hagytam, hogy csináljon, amit akar,
mert akkor egy idő után elment tőle a kedve,
és hamarabb véget ért a dolog.
Megdöbbentő részletek derültek ki a tárgyalás során,
de nem volt közük Marlizhoz.
...Christine McGuire ügyésznő azt mondta az esküdteknek,
hogy Hooker szexuálisan kínozta és mentálisan kontrollálta az áldozatot.
Az ügyésznő ki akart térni Marliz ügyére,
hogy bemutassa, Cameronnak volt egy módszere,
és egyszer már elkövetett egy hasonló bűntettet.
Úgy látom, hogy vannak rajta légzőnyílások.
De Marliz ügye végül nem került szóba. Spekulációnak tekintették,
mivel nem volt bizonyíték a gyilkosságra.
Megtiltották, hogy megemlítsük Marlizt, vagy bármit mondjunk róla a tárgyaláson.
Csak arról beszélhettünk, amit velem tett
és Knight bíró az ítélethozatalkor azt mondta...
A vádlott a legveszélyesebb pszichopata, akivel valaha dolgom volt.
Ha másért nem, akkor azért, mert épp az ellenkezőjének tűnik.
Azt mondta: „Úgy vélem, amíg csak él, veszélyt fog jelenteni a nőkre.”
Ezért a lehető leghosszabb börtönbüntetésre akarta ítélni.
És így is tett.
Cameront tíz vádpontban ítélték el.
Emberrablás,
nemi erőszak, szodómia, és egyéb szexuális vádak.
A büntetések összeadódtak,
és 104 év börtönbüntetésre ítélték.
Egyszerre tölti a büntetést minden bűncselekményért.
Cameront börtönbe küldték,
és Colleen Stan ügye megoldódott.
Marie Elizabeth Spannhake ügye viszont továbbra is megoldatlan maradt.
De már nem nyomoztunk aktívan az ügyben,
mert nem rendelkeztünk új információkkal
vagy új nyomokkal, amelyeken elindulhattunk volna.
Emlékszem, nagyon dühös voltam,
igazából mindenkire, mert nem találták meg a holttestét.
Mindannyian tudtuk, hogy halott.
Inkább azért voltam dühös, mert Marliz szóba sem került
a tárgyalás során.
Miután véget ért a tárgyalás, arra gondoltam:
„Börtönbe került emberrablás miatt, és amiatt, amit Colleennal tett,
de mi lesz a húgom meggyilkolásával?”
2000. ÁPRILIS 1. - JODI ÉS HANNAH KIKÖLTÖZNEK A 14-ES LAKÁSBÓL
Amikor elköltöztem a Walnut Garden lakóparkból,
minden visszatért a normális kerékvágásba.
Többé nem történtek fura dolgok,
nem kezdtek el mozogni a tárgyak a lakásban.
Életmentő volt, amikor elköltöztünk onnan.
De nagyjából egy évvel később
hirtelen visszatértek azok az álmok.
Arra gondoltam: „Istenem! Azt hittem, már megszabadultam ettől.”
Azt hittem, ez már a múlté.
Megint egy párt láttam.
A férfi álmomban nagyon magas volt, a nő pedig alacsony.
Szürkület volt,
és bámultak vagy kerestek valakit.
És aztán mindig hallottam egy számot: 35,76.
Aztán láttam egy nagy „A” betűt és a 17-es számot,
miközben repültem álmomban.
Fogalmam sem volt, hogy ez mit jelenthet.
Talán egy helyre utal?
És ezután arra gondoltam:
„Oké, vajon ez az információ segíthet valakinek?”
Hirtelen lett egy megérzésem.
Mindent eldobtam, és felhívtam a Red Bluff-i rendőrséget.
RED BLUFF VÁROSA RENDŐRSÉG - TŰZOLTÓSÁG
2008-ban kaptunk egy hívást valakitől,
akit Jodi Fosternek hívtak, és Chicóban lakott.
Korábban Marliz lakásában lakott. Meg akart osztani velünk pár információt,
ami szerinte Marliz meggyilkolásához és sírhelyéhez kapcsolódott.
A rendőr elhallgatott,
és azt hittem, hogy lerakta.
Aztán azt kérdezte tőlem: „Miért most telefonál?”
Azt mondta: „Nemrég újra nyomozni kezdtünk egy megoldatlan ügyben.
Marie Elizabeth Spannhake ügyében.”
Azt mondta: „Még soha senki sem hozta rám ennyire a frászt, mint maga.”
Egy kávézóban találkoztam Hale nyomozóval.
Mindenféle kérdést feltett.
Megkérdezte, mit láttam.
Beszélt velem az álmokról.
Azt hiszem, bármikor, ha valaki felkeres minket azzal,
hogy megálmodott egy információt, ami kapcsolódhat egy bűncselekményhez,
azt kissé szkeptikusan kezeljük.
Nagyon izgultam.
Féltem, hogy furán néznek majd rám.
Aztán arra gondoltam, nem számít, ha dilisnek hisznek.
Át kell adnom az információt.
Mivel még zajlott a gyilkossági nyomozás, semmit sem mondhatott el nekem.
Elmondtam, amit tudok,
de semmit sem tudott megerősíteni vagy megcáfolni.
Elmondta, hogy az „A” betűt és a 17-es számot látta. Tehát A17.
Úgy vélte, Cameron és Janice azon az úton vezettek oda, ahol elásták Marlizt.
És van is egy A17-es út arrafelé, ami kivezet a 44-es útra.
Szerettünk volna részletesebb interjúkat készíteni Janice-szel,
hogy lássuk, eszébe jut-e a hely, ahol eltemették a holttestet.
Először 2010-ben, Chicóban beszéltünk Janice-szel.
Bemutatkoztunk, és elmondtuk, hogy jelenleg mi nyomozunk az ügyben,
és szerintem megijedt, hogy esetleg vád alá helyezhetik.
Szóval először is emlékeztettük,
hogy továbbra is mentességet élvez.
Nem akarjuk letartóztatni, csak válaszokat akarunk kapni a kérdéseinkre.
Amikor kikérdeztük,
úgy éreztük, részletesebb leírást adott arról a helyről,
ahol lekanyarodtak a 44-es útról.
Jobban le tudta írni, milyen építmények mellett haladtak el,
szóval úgy éreztük, hogy hasznos információkkal szolgált.
Jelenleg a 44-es főúton vagyunk.
Shingletowntól keletre vagyunk, Kaliforniában.
Ez egyike azoknak a helyeknek, ahol gyanítjuk, hogy elásták a Marlizt.
De ez továbbra is óriási terület,
szóval elég nehéz lesz megtalálni őt,
de úgy érezzük, sikerült leszűkítenünk azt a területet,
ahol el lehet ásva.
Marliz ügye továbbra is lezáratlan, és még folyik a nyomozás Red Bluffban.
Mindig is gyilkossági ügy volt.
A chicói rendőrségen egy eltűnt személy ügyeként kezelik,
mivel 1976-ban eltűnt személyként jelentették őt a chicói rendőrségen.
2021. AUGUSZTUS 1. 45 ÉVVEL MARLIZ ELTŰNÉSE UTÁN
- Üdv, Jodi! Hogy van? - Helló!
- Örülök, hogy látom. - Én is.
- Rég találkoztunk. - Igen.
Bizony.
A mai napig nem beszéltünk Jodival az ügyről,
és arról, hogy a számok, amiket mondott, a holttest helyére utalhattak.
Szerintem Jodinak fogalma sincs, milyen közel járt,
amikor 2008 júliusában felhívott minket.
Beszéltem az államügyésszel arról, hogy ha beszélünk magával,
az árthat-e egy esetleg bírósági tárgyalásnak.
- Értem. - Úgy véljük, hogy nem.
Szóval reméljük, hogy ha beszélünk róla, sikerült pontot tennünk a végére.
Amikor felhívott minket, pont akkor kezdtük újra a nyomozást az ügyben.
- Szóval... - Fogalmam sem volt.
Akkor épp Marliz sírhelye után kutattunk,
egy olyan helyen, ahol szerintünk elásták.
Nem tudom, emlékszik-e, mit beszéltünk.
- Megjelent maga előtt egy szám: 35,76. - Igen.
Folyton ezt a számot látta,
és azt gondolta, talán ez lehet a távolság a háztól Marlin sírhelyéig.
- Északkeleti irányt mondott. - Igen.
Miután beszéltünk, egy térképészeti szoftverben
megjelöltük a házat, és azt a helyet, ahol szerintünk lehetett.
A szám, amit mondott, 35,76 volt.
A szoftver által kiszámolt távolság 35,77 volt.
Szóval nagyon közel járt.
- Tessék? - Páran berezeltünk.
Mert nem tudhatta, hogy merrefelé keresgélünk,
és Janice leírása egyedül arra az útszakaszra illett.
Szóval Janice és én hasonló információkat adtunk a helyről?
Így van.
És én nem is tudtam semmit, csak random álmaim voltak.
Igen.
Évekig tűnődtem azon, hogy vajon hasznos volt-e, amit mondtam,
és tudtam-e segíteni a nyomozásban.
Segített megerősíteni a helyet, amire gyanakodtunk.
Remélhetőleg az, hogy most itt beszélünk erről,
segíteni fog Marliz családjának valahogy lezárni az ügyet.
Mindig is úgy éreztem, hogy létezik valami,
ami sokkal nagyobb nálam,
és szeretném, ha gondoskodó, empatikus embernek tartanának.
Ha tudok valamit, ami segíthet valaki másnak,
akkor segíteni akarok neki.
Szerintem Marliz szelleme megpróbált kapcsolatba lépni valakivel,
és szeretném, ha a lelke békében nyugodhatna.
Ha tudok, akkor segítek neki ebben.
Elaludt?
2007 júniusában mentem nyugdíjba a Red Bluff-i rendőrségtől.
Az egyetlen ügyem, ami megoldatlan maradt,
az ez, Marliz gyilkosságának esete.
Ha egy ügy megoldatlan marad,
az ember segíteni akar a családnak lezárni a dolgot,
és igazságot akar szolgáltatni.
Szóval a bűnüldöző hatóságok mindig megpróbálnak
pontot tenni az ilyen ügyek végére.
Cameront 104 év börtönbüntetésre ítélték.
Azt gondolnánk, hogy élete végéig börtönben lesz.
De megesik, hogy olyan embereket, akiket nem szabadna kiengedni a börtönből,
szabadlábra helyeznek, és megismétlik a bűntetteiket.
Cameron feltételesen szabadlábra kerülhet.
Nemsokára áthelyezik egy megyei börtönbe Alamedában,
és kiértékelik a mentális állapotát.
Pár évig valószínűleg egy pszichiátriai klinikán lesz,
de onnan gyakorlatilag bármikor kiengedhetik.
A FORGATÁS IDEJÉN CAMERON MÉG A BÖRTÖNBEN VÁRTA,
HOGY AZ „ERŐSZAKOS SZEXUÁLIS RAGADOZÓK” KÖZÉ SOROLJÁK-E BE.
NEM VÁLASZOLT A MEGKERESÉSÜNKRE, HOGY INTERJÚT ADJON.
JANICE HOOKER SZINTÉN NEM AKART INTERJÚT ADNI,
ÉS JELENLEG ÁLNEVET HASZNÁL.
Ezt volt az a lakóház, ahová a húgom, Marliz beköltözött.
Új életet akart kezdeni Chicóban.
Reméltem, hogy itt valóra váltja az álmait.
Néha filmezés közben hirtelen arra gondolok:
„Jesszus! Az a színésznő kiköpött Marliz.”
De egy idő után az ember csak reménykedik.
Vakon reménykedik.
Marliz története sosem lett elmesélve.
Sosem fejeződött be.
Nem volt holttest.
Cameron Hooker börtönbe került amiatt, amit Colleennel tett,
de a húgom még mindig várja, hogy igazságot szolgáltassanak az ügyében.
HA BÁRMILYEN INFORMÁCIÓVAL RENDELKEZIK
MARIE ELIZABETH SPANNHAKE ELTŰNÉSÉT ILLETŐEN,
HÍVJA EZT A SZÁMOT: 530-527-3131, ÍRJON ÜZENETET A CRIMETIPS@RBPD.ORG-RA,
VAGY LÁTOGASSON EL AZ UNSOLVED.COM OLDALRA!
A feliratot fordította: Kiss Hajnalka