NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Ei!
Voi ei!
Poikani oli minulle kaikki kaikessa,
ja löydän hänet vielä jokin päivä.
Kaikki oli heitetty pois. Koko paikka oli tyhjä.
He olivat vain kadonneet.
Hyvä luoja.
Hän vei lapset.
Toivoimme joka päivä turhaan, että hän palaisi kotiin.
Hän katosi jäljettömiin.
Kaikki oli käännetty ylösalaisin, ja kaikki totena pitämäni oli valhetta.
Sieppauksista ei ole ohjeita.
Sinun vuorosi, Marty.
Et voi mennä alas.
Voit tehdä mitä haluat.
Kun näen unta lapsistani,
he ovat joskus pulassa ja minun täytyy pelastaa heidät.
Joskus teemme vain yhdessä asioita, joita tykkäsimme tehdä.
Sen hetken ajan -
he ovat elossa -
ja minun kanssani.
Tykkään nähdä unta lapsistani. Silloin he ovat täällä.
KAIKKI MINUSTA!
Tapasin Ahmed Kandilin, kun olin 28-vuotias. Hän oli 30.
Suunnittelin lääketieteelliseen menoa.
Hän luki MBA-tutkintoa keskittyäkseen finanssialaan.
Treffimme liittyivät aina urheiluun.
Pelasimme jalkapalloa, lentopalloa, racquetsia...
Kävimme myös usein tanssimassa. Tanssimme joka perjantai swingiä.
AMINAN JA BELELIN ÄITI
Meillä oli erilaisia tanssikuvioita. Se oli hauskaa.
Ahmed varttui Kairossa. Hän on muslimi.
Minä vartuin Berliinissä. Minulla oli kristitty tausta,
mutta keskiluokkainen kasvatus yhdisti meitä,
joten arvomme olivat paljolti samat, vaikka uskontomme olikin eri.
Tunsimme pari vuotta ennen häitä.
Yhdeksän kuukautta myöhemmin, 1. syyskuuta 2003, tyttäreni Amina syntyi.
Olin aloittanut lääkiksessä vähän aiemmin.
Toisen ja kolmannen vuoden välissä syntyi poikani Belel. 4. tammikuuta 2006.
Amina on lämminhenkinen luonne.
Hän on vähän veljeään ujompi,
mutta hänessä on sisäistä vahvuutta, joka tulee aina välillä esiin.
Belel on ulospäinsuuntautuneempi ja tykkää pitää enemmän hauskaa.
Hän sai kaikki mukaan.
Tapasimme Rebeccan kanssa erikoistumiskauden alussa Bostonissa.
Seurasimme toisiamme Virginiaan työn perässä.
Kun Rebecca ja Ahmed muuttivat Virginiaan...
Söimme keskiviikkoisin yhdessä.
Järjestimme lapsille yökyläilyjä -
ja peli-iltoja.
Ahmed oli aina hyvin vieraanvarainen.
Hän piti hyvää huolta lapsista. Hän oli hyvä isä.
Mutta hän ei ollut tuolloin töissä.
Hänellä oli työpaikka Bostonissa, mutta hän menetti sen talouskriisissä.
Vuoden 2008 jälkeen finanssiala ei ollut enää kovin kannattava.
Sen jälkeen -
Ahmed ei osoittanut mielenkiintoa palata töihin.
Hän hymyili vähemmän eikä ollut yhtä positiivinen.
Hän ei ollut enää yhtään avoin keskustelulle.
Hän näki minut täysin äitinä ja lasten kautta,
ei niinkään naisena tai ammattilaisena.
Hän ei ollut enää sama ihminen, johon tutustuin.
Ahmed olisi jatkanut yhdessä samaan malliin,
mutta minä olin onneton.
Muutimme erillemme kesäkuussa 2013.
Asumuseron alettua -
lapset olivat minulla kahtena arkipäivänä ja Ahmedilla muina arkipäivinä.
Viikonloput käytännössä jaoimme.
Ahmed yritti vaikeuttaa Rebeccan ja lasten tapaamisia,
koska Rebecca oli se, joka kävi töissä.
Lisäksi hän siirtyi uskonnollisesti koko ajan konservatiivisempaan suuntaan.
Amina ja Belel kävivät lauantaisin moskeijan koulua.
Kävi siis erittäin selväksi,
että Ahmedilla oli tietty ajatus siitä, miten lapset piti kasvattaa.
Oma ajatukseni asiasta oli täysin erilainen.
ELOKUUN 28. PÄIVÄ 2014 - AHMED JA REBECCA OVAT OLLEET ASUMUSEROSSA 14 KUUKAUTTA
Elettiin Labor Daytä edeltävää torstaita.
Lapset olivat lähdössä Ahmedin kanssa Torontoon,
missä heidän piti tutustua serkkunsa tulevaan collegeen.
Ahmed sanoi tuovansa lapset takaisin maanantaina 1. syyskuuta,
joka oli Aminan syntymäpäivä. Hän täytti 11 vuotta.
Ahmed siis sanoi palaavansa maahan siinä vaiheessa.
Kun Ahmed tuli hakemaan lapsia,
istuimme sohvalla katselemassa jotain iPadilta.
Belel juoksi etuovelle, jotta voisi näyttää sen isälleen.
Sitten hän juoksi saman tien autolle.
Sanoin Aminalle, että pitäisi lähteä.
Ovella hän suukotti minua kahdesti ja halasi minua.
Kehotin häntä pitämään hauskaa serkkujensa kanssa Torontossa -
ja sanoin jo odottavani sitä, että saan pian toivottaa hänelle hyvää synttäriä.
Katselin, kun he ajoivat pois.
En ole nähnyt lapsiani sen jälkeen.
ELOKUUN 29. PÄIVÄ 2014 SEURAAVA PÄIVÄ
Lapset haettiin torstai-iltana. Tekstasin perjantai-iltana Ahmedille,
että haluan soittaa Aminalle hänen syntymäpäivänään.
Hän vahvisti, että palaisi 1. päivä.
En ollut yhteydessä Ahmediin enkä lapsiin lauantaina tai sunnuntaina,
mutta maanantaina yritin soittaa Ahmedille monta kertaa.
Hän ei vastannut. Hänen piti olla jo kotona 1. syyskuuta.
En saanut yhteyttä lapsiini, ja se raivostutti minua.
Soitin monta kertaa sairaalasta, mutta minulle ei vastattu.
Olin vähän huolissani, vaikkei Ahmedin käytös ollut epätavallista.
Ajattelin, että hän esti minua puhumasta Aminalle tämän syntymäpäivänä.
Pyysin illalla, että Ahmed toivottaisi Aminalle hyvää syntymäpäivää minulta.
2. SYYSKUUTA 2014 KOULU ALKAA
Sinä tiistaina, syyskuun 2. päivänä, Aminan piti aloittaa yläkoulussa -
ja Belelin piti palata alakouluun.
Ajattelin, että kaikki olisi hyvin, jos lapset olisivat koulussa.
Soitin molempien kouluihin aamulla.
Kumpikaan ei ollut tullut kouluun.
Siinä vaiheessa huolestuin toden teolla. Olin paniikissa, vihainen...
Olin vain loukkaantunut ja todella huolissani lapsista.
Ongelma oli se, että olin klinikalla,
jolla olen ainoa nukutuslääkäri. Minulla oli potilaita hoidettavana.
En voinut vain lähteä.
Otin sinä päivänä yhteyttä poliisiin ja soitin Toronton sairaaloihin -
mahdollisen onnettomuuden varalta.
Seuraavaksi soitin Ahmedin isälle Egyptiin.
Kysyin, missä Ahmed oli ja mitä oli sattunut.
Hän ei tiennyt, mistä puhun, eikä ollut huolissaan. Se sai minut huolestumaan.
Se sai minut epäilemään, että hän tietää jotain.
Soitin Daphneylle ja pyysin häntä käymään Ahmedin kotona.
Kun menin Ahmedin talolle, pihassa ei ollut autoja -
eikä kukaan ollut kotona.
Ikkunoiden eteen oli vedetty verhot.
Menin takapihalle.
Sillä puolen taloa yksi verho oli vedetty sivuun.
Katsoin lasiovesta.
Näin, että jotain pahaa oli sattunut.
Soitin Rebeccalle ja kerroin,
että talo on täysin tyhjä.
Hän sanoi, ettei jäljellä ollut yhtään mitään.
Maa katosi jalkojeni alta.
Tunsin putoavani. En pysty kuvailemaan sitä muuten.
Kaikki revittiin irti ja käännettiin nurin. En tiennyt, mitä tapahtui.
Hetkeä myöhemmin potilas piti intuboida. Muistan, että palasin suoraan töihin.
Itkin. En pystynyt lopettamaan.
Johtava kirurgi kysyi, olenko kunnossa. Vastasin, etten ole.
"En tiedä, missä lapseni ovat."
Olin yhtä aikaa musertunut, paniikissa -
ja viilletty auki.
SYYSKUUN 5. PÄIVÄ 2014 AMINAN JA BELELIN LÄHDÖSTÄ ON 8 PÄIVÄÄ
Sinä perjantaina James Cityn piirikunnan poliisi kertoi,
että löytyneiden lentotietojen mukaan Ahmed ja lapset eivät menneet Kanadaan.
He lensivät JFK:ltä Kiovaan -
ja sieltä Turkin Istanbuliin.
Se oli järkyttävää.
Se pelotti minua sanoin kuvaamattomalla tavalla.
J. EDGAR HOOVER FBI -RAKENNUS
FBI tuli mukaan juttuun syyskuussa 2014.
Heti saatuamme tiedon siitä, että Aminan ja Belelin isä oli siepannut heidät...
FBI-AGENTTI
...Virginian itäinen piiri antoi pidätysmääräyksen Ahmedista.
Häntä syytettiin molempien lastensa sieppauksesta ulkomaille.
Tutkinnan alussa Ahmedin tilitiedot piti selvittää tarkkaan.
Etsimme mitä tahansa, joka johtaisi hänen jäljilleen.
Järkytyin, kun näin FBI:n keräämät tili- ja luottokorttitiedot.
Ahmed oli käynyt selviytymisleirin vuoristossa.
Hän oli käynyt useaan otteeseen ampumaseurassa opettelemassa ampumista.
Hän ei ollut mikään aseintoilija.
Selviytymistaidoista on hyötyä, jos joku haluaa ylittää rajan -
tai kulkea muuten jalan ja viettää pari päivää ulkona.
Hän oli ostanut myös retkeilyvälineitä,
kuten makuupusseja ja kenkiä lapsille, ja lähettänyt ne ulkomaille.
Nämä pienet asiat osoittivat, ettei Ahmed vienyt lapsia hetken mielijohteesta.
Hän oli hionut suunnitelmaa ennen lähtöään.
KATEISSA
Nyt minun piti löytää lapseni.
JOULUKUU 2014 - KOLME KUUKAUTTA AMINAN JA BELELIN KATOAMISESTA
Tarkistin Aminan sähköpostitilin monta kertaa.
Lapsilla oli mukana tabletti,
jolla Aminan sähköpostitili tarkistettiin joulukuussa 2014.
Tabletin sijainnin ilmoittava IP-osoite -
johti Hatayn maakuntaan lähelle Reyhanlin kaupunkia.
Se on Turkin eteläkärjessä lähellä Syyrian rajaa. Eli lähellä sota-aluetta.
Se säikäytti minut.
Säikähdin toden teolla. Mietin, mitä se tarkoittaa.
Oliko Ahmed liittynyt johonkin kyseenalaiseen ja vienyt lapseni mukanaan?
Oliko hän vienyt lapseni johonkin todella vaaralliseen paikkaan salaa minulta?
En voinut suojella heitä.
Emme tienneet Ahmedin määränpäätä.
Oliko hän vaihtanut nimensä tai lastensa nimet tai hankkinut uudet identiteetit?
Kaikki tämä on mahdollista tehdä, ja ehkä heitä ei löydy juuri siksi.
Olin aktiivisesti mukana lasteni etsinnöissä.
Olen palkannut kolme yksityisetsivää -
ja ottanut yhteyttä kongressiedustajiin sekä senaattoreihin.
Perustin nettisivun, jolla kerroin, että etsin lapsiani.
"Jos tiedätte jotain, ottakaa yhteyttä."
Mikään ei tuntunut auttavan oleellisesti.
Ennen kuin syyskuussa 2015, noin vuosi lasten sieppaamisen jälkeen,
sain sähköpostin, joka oli otsikoitu: "Lapset ovat kunnossa."
Se oli Ahmedilta.
"Kerron vain, että lapset ovat kunnossa ja heillä menee hyvin.
Asumme pienellä maatilalla, ja he nauttivat siitä.
Kaikenlaiset eläimet pitävät heidät kiireisinä.
Ymmärrän, että olet vihainen minulle, muttet antanut vaihtoehtoja.
Aavistin avioeron jo kauan ennen kuin pyysit sitä -
enkä aikonut odottaa, että löydät töitä ja saat heidän täyden huoltajuutensa.
Kun he ovat kyllin vanhoja erottamaan oikean väärästä,
he ottavat sinuun yhteyttä.
He voivat myös itse päättää asuinpaikkansa oikeassa iässä."
Sähköposti oli raivostuttava.
Toisaalta oli helpotus kuulla, että lapset ovat elossa.
Mutta minulle tuli selväksi, että lapsiin vaikutetaan,
jotta he omaksuisivat Ahmedin mielestä oikean elämäntyylin,
ja että Ahmed aikoi viedä heiltä halun ottaa minuun enää yhteyttä.
Sähköpostin palauttamisosoite -
oli yksi Ahmedin tunnetuista osoitteista.
Viesti oli selvästi häneltä,
ja se oli lähetetty samalta Turkin alueelta,
jolla Aminan sähköpostitili oli tarkistettu aiemmin.
Samasta pienestä paikasta läheltä Syyriaa.
Sain turkkilaisen yksityisetsivän tiedot.
Hän lähti Etelä-Turkkiin lähelle Syyrian rajaa -
etsimään sähköpostissa ollutta IP-osoitetta.
Hän löysi kuvaan sopivan nettikahvilan,
muttei löytänyt sieltä mitään tietoja,
joita sisäministeriö, poliisi tai FBI eivät olleet jo selvittäneet.
Uusia tietoja ei siis ollut tullut vähään aikaan.
Se oli todella vaikeaa aikaa minulle.
Sitten sain tietää, että Ahmed oli hakenut egyptiläistä henkilökorttia vuonna 2016.
Hän oli rekisteröitynyt vanhempiensa osoitteeseen Gizassa.
Jos tämä on totta ja mukaan lasketaan Ahmedin viestissä vuonna 2015 -
mainittu maatila eläimineen sekä Rebeccan käsitys, että Ahmedin isällä on maatila -
jossain Kairon ja Aleksandrian välissä,
kyseessä on ehkä paras johtolanka siitä, että he ovat Egyptissä.
Palkkasin etsivän, joka yritti yhteistyössä egyptiläisten kanssa -
päästä lasten jäljille tai löytää jonkun, joka olisi nähnyt heidät,
mutta se oli vesiperä.
Halusin itse todella mennä Egyptiin, mutta minua on varoitettu siitä.
Minua ei suojella ulkomailla.
Kuka vain voi keksiä mitä vain syytöksiä.
Se on siis kuulemani perusteella epäviisasta.
Uskomme Ahmedin olevan ulkomailla,
ja se tekee tilanteesta erityisen vaikean, koska etenkään Egyptissä -
oman lapsen sieppausta ei pidetä rikoksena.
Hän on biologinen vanhempi. Lapset ovat hänen siinä missä Rebeccankin.
Isä voi päättää, mitä haluaa lapsilleen.
Minulla ei äitinä ole mahdollisuutta saada lapsiani takaisin -
tai edes vaatia yhteydenpitoa.
Ratkaisuja ei ole,
ja se on todella epäreilua.
En tiedä, mikseivät lapset ota yhteyttä Rebeccaan.
Ehkä Ahmed lavasti jonkinlaisen onnettomuuden ja sanoi Rebeccan kuolleen.
Tai ehkä Ahmed kieltää heiltä netinkäytön.
En ikimaailmassa usko,
että Amina ja Belel eivät ottaisi yhteyttä äitiinsä.
He jumaloivat äitiään yhtä lailla kuin heidän äitinsä heitä.
"Tammikuun 4. päivä 2017. Tänään on syntymäpäiväsi, Belel.
Vaikka minua surettaa olla erossa,
toivon ympärillesi pelkkää iloa, onnea, toivoa ja ystävällisyyttä."
Lasten menettäminen on valtava suru.
Sen henkisen vaikutuksen tunteminen joka kerta kotiin tullessa rampauttaisi.
Siksi kirjoitan heille joka päivä päiväkirjaa.
Silloin annan itseni tuntea. Silloin tunnen, että he ovat taas lähellä.
Rebecca kirjoittaa lapsilleen joka päivä.
Tämä on hänelle henkilökohtaista. Hän ei ansainnut sitä, että lapset viedään.
Sydämeeni koskee. Tätä on jatkunut kauan, emmekä ole löytäneet vastauksia,
jotka hän ja hänen lapsensa ansaitsevat.
Syy ei ole lasten, ja he ansaitsevat tietää, että äiti välittää heistä.
Äiti!
Kaipaan teitä molempia kovasti, Amina ja Belel.
Ja -
toivon, että saan nähdä, millaisia ihmisiä teistä on varttunut.
Millaisia olette nyt.
Olette varmasti ihania ja tutkitte maailmaa uteliaina.
AMINA JA BELEL OVAT VAIN KAKSI NIISTÄ TUHANSISTA LAPSISTA,
JOTKA OVAT JOUTUNEET VANHEMPANSA SIEPPAAMIKSI USA:SSA.
ABDUL KHAN ON ETSINYT POIKAANSA AZIZIA VUODESTA 2017 ASTI.
Aziz syntyi 13. marraskuuta 2010.
Se päivä muutti elämäni.
Olimme kaikki paikalla, kun Aziz syntyi.
Hän oli suuri siunaus perheellemme.
Hän toi kotiimme valtavasti iloa.
ABDULIN SISAR
Abdul nautti hetkistä hänen kanssaan.
Ota kiinni.
Hyvänen aika. Ota kiinni. - Mene vasemmalle!
Azizin äiti Rabia syntyi Georgian Columbusissa.
Hänen sukunsa on Intiasta ja Pakistanista.
Tapsimme Alabamassa, missä opiskelimme.
Äitini esitteli meidät.
Rabia oli kandidaattiopiskelija.
Hänellä on hyvin vahva luonne.
Hän tekee selväksi, mitä haluaa, ja vaatii saada sen, mitä haluaa.
Myös minulla on vahva luonne, joten se veti meitä yhteen.
Tajusimme muutaman vuoden aikana, että haluamme naimisiin.
Kun Aziz syntyi, asuimme vanhempieni luona New Orleansissa.
Rabia ei tullut toimeen vanhempieni kanssa,
ja oli selvää, että meidän piti muuttaa.
Ja niin me muutimme.
Olen keuhkosairauksien erikoislääkärinä teho-osastolla.
Rabia työskenteli samassa sairaalassa lyhyen aikaa, mutta otti lopputilin.
Sitten hän työskenteli syöpäyhdistyksessä. Hän otti lopputilin sieltäkin.
Hän löysi aina syyn vaihtaa työpaikkaa. Hän ei pitänyt esimerkiksi pomostaan.
Hän oli hyvin varautunut.
Hänestä ei tullut sellaista tunnetta, että hänet olisi tuntenut hyvin.
Azizin kasvaessa meillä alkoi olla ongelmia.
Riitelimme lähes päivittäin. Myös Azizin edessä.
Päätimme huhtikuussa 2014 muuttaa erilleen.
Rabia kysyi, voisiko palata Atlantaan, koska hänen perheensä oli siellä.
Olin alun perin samaa mieltä, koska hän saattaisi tarvita apua Azizin kanssa.
Hän loi vaikutelman, että yritämme pelastaa avioliittomme.
Se oli vaikeaa minulle, mutta meillä oli sopimus vuoroviikonlopuista.
Pidin tilannetta väliaikaisena.
Usean kuukauden jälkeen Abdulille toimitettiin aivan yllättäen eropaperit.
Se oli järkytys.
Kaikki muuttui.
Rabia alkoi vaikeuttaa ja estää tapaamisiani Azizin kanssa.
Hän sopi jalkapallopelejä tapaamisviikonlopuilleni -
tai keksi tekosyitä siitä, miten Aziz oli kipeä.
Hän yritti estää minua tapaamasta Azizia.
Ilmeisesti hän neuvotteli koko tuon ajan asianajajien kanssa.
Hän otti selvää huoltajuusasioista ja siitä, mitä hänen piti tehdä -
jotta saisi pidettyä Azizin Atlantassa.
Rabia ei halunnut, että Aziz olisi missään tekemisissä New Orleansin -sukunsa kanssa.
Ja kun avioerohakemus oli jätetty, Rabia esti Abdulia näkemästä Azizia.
Abdulin piti hakea oikeudesta määräys...
Rabia.
...jossa kerrottiin hänen oikeudestaan tavata poikaansa.
Avioero astui voimaan vuonna 2015.
KHANIN PERHE
Rabia ei vieläkään päästänyt Azizia isänsä luo.
Se sai minut vaatimaan huoltajuusarviointia.
Halusin oikeuden viettää mahdollisimman paljon aikaa poikani kanssa.
Vuotta myöhemmin huoltajuusarvioinnin tekijät suosittelivat,
että saisin Azizin lähihuoltajuuden.
Heidän mielestään Rabia ei antanut minun olla hyvä isä Azizille ja tavata häntä.
Kun Rabia sai tietää, että lähihuoltajuus myönnettäisiin Abdulille,
hän esitti oikeudessa hirvittäviä ja perusteettomia syytöksiä Abdulista.
Hän syytti rikosoikeudessa -
minua ja perhettäni väkivaltaisuudesta, jotta kuuleminen peruuntuisi.
Siitä seurasi pyörremyrsky, jossa asianajajat tulivat mukaan -
ja tutkinta jatkui noin 1,5 vuotta.
Vaikeinta siinä oli se, etten saanut nähdä Azizia.
Se oli todella vaikeaa.
Oikeusprosessien edetessä saimme kuulla,
että Rabialla oli suhde toiseen mieheen.
Elliot Bourgeois oli Rabian yliopistoaikainen ystävä.
He soittelivat liittomme loppuvaiheessa, kun meillä oli ongelmia.
Jossain vaiheessa he lähentyivät uudestaan.
Elliot alkoi tulla oikeuteen Rabian kanssa.
Siellä meille selvisi, että he olivat naimisissa.
Elliot ei ollut asianajaja, mutta Rabia erotti kolme edustajaa.
Hän ja Elliot alkoivat edustaa itseään oikeudenkäynneissä.
Ajan myötä jokainen tuomari, jonka eteen he menivät,
alkoi nähdä heidän valheidensa läpi.
Kun perusteellinen tutkinta oli jatkunut 18 kuukautta,
Atlantan syyttäjä tajusi, että kaikki syytökset olivat perättömiä.
Minun piti saada Azizin huoltajuus.
Meidän piti tavata Atlantan oikeustalolla 28. marraskuuta 2017.
Kaikki rajoitukset piti purkaa silloin. Olin iloinen, kun se oli tapahtumassa.
28. MARRASKUUTA 2017 HUOLTAJUUSKÄSITTELY
Pääsimme Atlantan oikeustalolle. Odotimme vuoroamme.
Tuomari ilmestyi paikalle, mutta Rabiaa ei näkynyt.
Perheemme meni hetkeksi paniikkiin,
mutta mietimme, että se oli tyypillistä Rabiaa.
"Hän keksii jotain uutta pitkittääkseen tätä."
Odotimme tuntikausia uskoen tai toivoen, että käsittely oli viivästynyt.
Rabia ei tullut paikalle.
Lähdin oikeustalolta ilman poikaani.
Olin huolissani, joten soitin Azizin kouluun.
Häntä ei ollut näkynyt viikkoon.
Hän oli ollut koulussa viimeksi edeltävänä perjantaina.
Soitin Rabian perheelle, mutta minulle ei vastattu.
Silloin tajusimme viimein, että Rabia oli siepannut Azizin. Siitä oli kyse.
Rabia sieppasi Azizin ja pakeni.
Järkyttävää.
Kammottavaa. Se oli hämmentävää. Se ei tuntunut todelliselta.
Abdul oli kauhuissaan.
Hänestä tuntui kuin häneltä olisi viety sydän.
Hän sanoo aina, että yöt ovat vaikeimmat.
Hiljaisuuden takia. Silloin hänellä -
on aikaa ajatella -
ja miettiä elämäänsä Azizin kanssa.
Muistan viimeisen kerran, kun näin Azizin.
Se tapahtui maaliskuussa 2016.
Takana oli normaali viikonloppu.
Azizilla oli hauskaa. Kuvia otettiin paljon.
Sitten sanoin, että hänen on aika lähteä.
Nostin hänet autoon,
ja hänellä oli tapana -
nostaa kädet ylös ja sanoa:
"Baba, montako päivää siihen, että näemme taas?"
Päiviä oli viisi.
Rabia ajoi pois ja mietin:
"Näen hänet viiden päivän päästä, koska on minun viikonloppuni."
Siitä on nyt reilut neljä vuotta.
Pidimme Rabiaa hulluna -
ja kostonhimoisena,
muttemme koskaan uskoneet, että hän pystyisi tähän.
KATEISSA
Palkkasimme yksityisetsiviä Atlantasta, New Orleansista -
ja ympäri maata etsimään tietoja Azizista.
Kaikki neuvoivat minua ihan ensin pyytämään liittovaltion poliisia -
tutkimaan Azizin sieppausta. Se vain vaati etsintäkuulutuksen Rabiasta.
Atlantan ja New Orleansin poliisit myös kiistelivät siitä, kummalle juttu kuuluu.
Kahden vuoden jälkeen oikeus lopulta myönsi -
Rabiasta pidätysmääräyksen Azizin sieppauksen perusteella.
LIITTOVALTION SERIFFIN ETSINTÄKUULUTUS
Kun pidätysmääräys oli annettu, liittovaltion seriffi alkoi tutkia juttua.
Liittovaltion seriffi alkoi tutkia juttua vuoden 2020 alussa,
eli noin kolmisen vuotta itse katoamisen jälkeen.
APULAISSERIFFI
Aloitimme siis pahasti jälkijunassa.
Suoritimme kuulusteluja useissa osavaltioissa.
Georgian pohjoisen piirin apulaisseriffit kävivät Duluthissa -
ja yrittivät kuulustella Rabian vanhempia.
He olivat vältteleviä, eikä heitä tuntunut kiinnostavan -
heidän tyttärensä, tyttärenpoikansa tai Elliotin olinpaikka.
He ohjasivat kaikki kysymykset asianajajalleen.
Kuulin liittovaltion seriffeiltä,
että Rabia ja Elliot olivat suunnitelleet tätä.
Teko oli kylmä ja laskelmoitu.
Rabia ja Elliot hakivat Azizin koulusta 10 päivää ennen huoltajuuskäsittelyä.
He myivät autonsa CarMaxille Atlantaan.
Elliot otti lopputilin työpaikastaan.
Molemmat sulkivat kännykkänsä, pankkitilinsä sekä some-profiilinsa -
ja katosivat.
Jos heillä on uusi identiteetti, he voivat saada työpaikan.
Ha hankkivat uudet luottotiedot ja uuden elämän.
Tämä on onnistunut ennenkin.
He voivat myös elää käteisellä, jos joku rahoittaa heitä.
Ehkä ystävät tai perhe. En tiedä.
Tänä päivänä Aziz syntyi. - Hyvä luoja.
Olemme tehneet kaikkemme -
löytääksemme jotain jälkiä Azizista, Rabiasta tai Elliotista.
Hänen naurunsa... - Se tarttui.
Se oli kaikki. Se tarttui.
Jos autojen myymistä vuonna 2017 ei lasketa,
meillä ei ole mitään uskottavaa linkkiä heihin.
Siksi tämä on näin vaikeaa.
Heistä ei ole näkynyt merkkiäkään edes neljän vuoden jälkeen.
Mutta jos joku luulee, että luovutamme...
Jos joku luulee, että Abdul, minä tai perheemme -
koskaan lakkaa etsimästä Azizia,
hän erehtyy pahoin.
Emme lepää koskaan,
ellei hän palaa kotiin.
Kun Aziz katosi,
aika kirjaimellisesti pysähtyi.
Minusta tuntuu, että hän lähti eilen.
Ajattelen häntä joka päivä -
ja teen asioita löytääkseni hänet.
Taistelen, kunnes näen hänet taas.
Jonain päivänä hän kävelee ovesta ja minä seison sen toisella puolella.
Hänen on aika tulla kotiin.
TUNNISTATKO JONKUN HEISTÄ?
KATEISSA - AZIZ KHAN ETSINTÄKUULUTETTU - RABIA KHALID
KATEISSA - AMINA KANDIL - BELEL KANDIL ETSINTÄKUULUTETTU - AHMED KANDIL
KATEISSA - CJ VOSSELER - WILLIAM VOSSELER ETSINTÄKUULUTETTU - CHARLES VOSSELER
KATEISSA - LUIS ALDERETE-MARTINEZ ETSINTÄKUULUTETTU - REGINA MARTINEZ
KATEISSA - HUAIYU CHIN - BINYU CHIN ETSINTÄKUULUTETTU - FOONG CHIN
KATEISSA - KAYLA UNBEHAUN ETSINTÄKUULUTETTU - HEATHER UNBEHAUN
KATEISSA - REUBEN BLACKWELL, JR ETSINTÄKUULUTETTU - REUBEN BLACKWELL, SR
KATEISSA - TAMMY FLORES - DIEGO FLORES ETSINTÄKUULUTETTU - FRANCISCO FLORES
KATEISSA CHRISTOPHER ZAHARIAS - LISA ZAHARIAS
ETSINTÄKUULUTETTU - SUSAN ZAHARIAS
JOS TIEDÄT NÄISTÄ KADONNEISTA LAPSISTA TAI HEIDÄN VÄITETYISTÄ SIEPPAAJISTAAN,
SOITA NUMEROON 1-800-LOST,
LÄHETÄ SÄHKÖPOSTIA OSOITTEESEEN HOTLINE@NCMEC.ORG -
TAI KÄY OSOITTEESSA UNSOLVED.COM
Tekstitys: Miia Mattila