NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
Ne!
O, ne!
Moj mi je sin sve na svijetu
i jednoga ću ga dana pronaći.
Sve je bilo izbačeno, čitava je kuća bila raščišćena.
Nestali su. Ništa nije ostalo.
O, Bože!
Odveo je djecu.
Svaki dan nadali smo se da će se vratiti, ali ništa od toga.
Nestao je bez traga.
Sve se okrenulo naglavačke.
Sve u što sam vjerovala pokazalo se kao laž.
Nema uputa za otmicu.
Marty, na redu si!
Ne možeš dolje.
Možeš što god poželiš!
Kad sanjam svoju djecu,
ponekad su u nevolji i moram ih spasiti.
A ponekad se samo družimo
uz omiljene zajedničke aktivnosti.
Na trenutak...
oni su živi
i uz mene su.
Volim sanjati svoju djecu jer sam tako stvarno s njima.
SVE O MENI!
Ahmeda Kandila upoznala sam s 28 godina, on je tada imao 30.
Namjeravala sam upisati studij medicine,
a on je studirao menadžment kako bi se više bavio financijama.
Na početku veze uvijek smo imali sportske spojeve,
bilo nogomet, odbojka ili racquetball.
Često smo išli plesati.
Svaki petak, istočni ili zapadni swing.
AMININA I BELELOVA MAJKA
Imali smo svakakve plesne rutine, bilo je zabavno.
Ahmed je odrastao u Kairu. On je musliman.
Ja sam odrasla u Berlinu, u kršćanskoj obitelji.
No zbližilo nas je što smo oboje građanski odgojeni,
stoga smo dijelili neke vrijednosti
bez obzira na različite religijske korijene.
Oženili smo se nakon nekoliko godina.
Devet mjeseci poslije,
moja kći Amina rođena je 1. rujna 2003. g.
Tri tjedna nakon početka studija.
Zatim, između druge i treće godine studija,
moj sin Belel rodio se 4. siječnja 2006. g.
Amina je izuzetno draga.
Malo je sramežljivija od brata,
ali povremeno pokaže da je iznutra itekako snažna.
Belel je društveniji i više se voli zabavljati.
Privlačio je sve oko sebe.
Rebeccu sam upoznala prvoga dana stažiranja u Bostonu,
a poslije smo se zajedno zaposlile u Virginiji.
REBECCINA PRIJATELJICA
Kad su se Rebecca i Ahmed preselili u Virginiju...
Svake smo srijede organizirali večeru.
Djeca su znala prespavati zajedno,
igrali smo društvene igre...
Ahmed je uvijek bio srdačan.
Dobro se brinuo za djecu.
Bio je dobar otac.
Ali tad je bio nezaposlen.
Imao je posao u Bostonu
koji je izgubio uslijed financijske krize.
Nakon 2008., financije više nisu bile poželjna branša.
Od toga trenutka,
Ahmed nije iskazivao volju da se zaposli.
Manje se smiješio, više nije bio toliko pozitivan,
uopće nije bio otvoren za bilo kakav dijalog ili raspravu.
Prelomio je da bih se trebala posvetiti isključivo djeci i majčinstvu,
a zapostaviti izgradnju karijere i sebe kao žene.
Nije bio ista osoba kao kad sam ga upoznala.
Ahmed bi ostao u takvom braku,
ali ja nisam bila sretna.
Stoga smo se razveli u lipnju 2013. g.
Nakon rastave braka,
ja sam dobila djecu dva radna dana, a Ahmed preostala tri.
Vikendima bismo se izmjenjivali.
Međutim, Ahmed je otežavao Rebecci da vidi Aminu i Belela
jer je Rebecca radila.
Također, postajao je sve konzervativniji po pitanju vjere.
Amina i Belel subotom su pohađali vjeronauk u džamiji.
Postalo je jasno da Ahmed ima određenu viziju odgoja svoje djece
koja je bila u potpunoj suprotnosti u odnosu na moju.
28. KOLOVOZA 2014. 14 MJESECI NAKON RAZVODA REBECCE I AHMEDA
Četvrtak prije Praznika rada.
Djeca su trebala ići s Ahmedom u Toronto
razgledavati sveučilište za rođaka.
Rekao je da će se vratiti taj ponedjeljak 1. rujna,
na Aminin rođendan.
Navršavala je 11 godina.
Tad se namjeravao vratiti u SAD.
Kad je Ahmed došao po djecu,
sjedili smo na kauču i gledali nešto na iPadu.
Belel je odmah otrčao do ulaznih vrata
da to pokaže ocu, a zatim je otrčao i do auta.
Rekla sam Amini da je vrijeme za polazak.
Na vratima me zagrlila i dva puta poljubila.
Rekla sam joj da se lijepo provede za vikend u Torontu s rođacima
i da se radujem čestitati joj rođendan
ubrzo nakon toga.
Gledala sam kako odlaze.
Tad sam ih posljednji put vidjela.
29. KOLOVOZA 2014. SUTRADAN
U petak, jutro nakon što su djeca otišla,
poslala sam poruku Ahmedu da želim nazvati Aminu na njezin rođendan.
Potvrdio je da će se vratiti 1. rujna.
Nisam se čula s njima u subotu i nedjelju.
U ponedjeljak sam ga zvala na mobitel više puta.
1 . RUJNA 2014. ČETIRI DANA NAKON ODLASKA
Nije se javljao.
Bio je 1. rujna i tad se već trebao vratiti.
Bila sam gnjevna što ne mogu stupiti u kontakt s djecom.
Zvala sam više puta iz bolnice i nisam ih mogla dobiti.
Bila sam malo uznemirena, ali to za njega nije bilo neobično.
Ispad pasivne agresije
u kojem mi ne dozvoljava da čujem kćer na rođendan.
Te sam večeri poslala Ahmedu poruku da joj zaželi sretan rođendan.
2 . RUJNA 2014. PRVI DAN ŠKOLE
Tog utorka, 2. rujna,
Amina je kretala u viši razred osnovne škole,
a Belel je još bio u nižim razredima.
ŠKOLA MATTHEWA WHALEYJA
Mislila sam, ako su djeca u školi,
onda je sve u redu.
Ujutro sam nazvala obje škole.
Rekli su mi da nisu ondje i da nisu došli u školu.
Tad sam se zaista zabrinula,
bila sam panična i ljuta.
Jednostavno povrijeđena i tjeskobna zbog djece.
Problem je bio što sam radila u udaljenoj klinici
gdje sam jedina anesteziologinja, a pacijenti su čekali pregled.
Nisam mogla otići.
POLICIJSKA UPRAVA
Nazvala sam policiju taj dan i sve bolnice u Torontu
da provjerim jesu li možda doživjeli nesreću.
Nazvala sam i Ahmedova oca u Egiptu
i pitala sam ga gdje je Ahmed i što se dogodilo.
Nije imao pojma o čemu govorim.
Nije bio zabrinut, što me uznemirilo.
To mi je bilo upozorenje da je sigurno nešto znao.
Nazvala sam Daphney i zamolila je da ode do Ahmedove kuće.
Kad sam došla do kuće, nije bilo automobila.
Nitko nije bio kod kuće.
Nisam ništa vidjela kroz prozore.
Otišla sam do stražnjeg dijela kuće.
Zavjesa je bila razmaknuta
i pogledala sam kroz staklena vrata.
Znala sam da je nešto pošlo po zlu.
Nazvala sam Rebeccu i rekla joj
da je kuća u potpunosti prazna.
Rekla mi je da ničeg nema. Ništa nije ostalo.
Izgubila sam tlo pod nogama
i bila sam u slobodnom padu.
Ne mogu to drukčije opisati.
Sve mi je oduzeto, a svijet mi je okrenut naopačke.
Što se događa?
Koji trenutak poslije rekli su da moramo intubirati pacijenta.
Sjećam se da sam prionula poslu.
Suze su mi se slijevale niz lice.
Kirurg i cijela ekipa upitali su me jesam li dobro. Rekla sam ne.
„Ne znam gdje su mi djeca.”
Istovremeno sam se osjećala pregaženo, prestravljeno
i jednostavno rastrgano.
5. RUJNA 2014. OSAM DANA NAKON ODLASKA DJECE
Tog petka
policija iz okruga James City obavijestila me
da imaju podatke o letu.
Bilo je jasno da Ahmed i djeca nisu putovali u Kanadu.
Zapravo su letjeli iz JFK-a u New Yorku do Kijeva
i iz Kijeva u Istanbul u Turskoj.
To me zbilja šokiralo
i neopisivo prestravilo.
ZGRADA J. EDGARA HOOVERA
FBI je počeo raditi na slučaju u rujnu 2014.
Čim nam je dojavljeno...
SPECIJALNA AGENTICA FBI-A
...da je Aminu i Belela oteo njihov otac,
izdana je federalna tjeralica za Ahmedom
u Istočnoj Virginiji
prema dvije točke optužnice za roditeljsku otmicu djeteta.
Jedna za Belela i druga za Aminu.
Jedan je od prvih koraka u istrazi bio
napraviti temeljitu analizu njegovih financija
kako bismo pronašli bilo kakav trag koji bi nas odveo Ahmedu i djeci.
Kad sam pregledala bankovne izvode i izvatke po kreditnoj kartici,
bila sam šokirana.
Ahmed je bio u kampu preživljavanja u planinama.
Više je puta išao u streljački klub da nauči pucati.
Nije bio zaljubljenik u oružje.
Obuka za preživljavanje korisna je onima koji prelaze granice,
pješače ili provode nekoliko dana u prirodi.
Kupio je i raznu opremu za kampiranje
kao što su vreće za spavanje i obuća za djecu
te ih je poslao u inozemstvo.
Te sitnice upućuju na to da Ahmed nije iznebuha odveo djecu.
Imao je dobro razrađen plan prije odlaska.
NESTALI
Morala sam pronaći svoju djecu.
PROSINAC 2014.
TRI MJESECA NAKON NESTANKA AMINE I BELELA
Više sam puta provjerila Amininu e-poštu.
Tablet koji su djeca imala
korišten je za provjeru Aminine adrese e-pošte u prosincu 2014.
Provjerom IP adrese tableta,
otkrila sam da se nalazi u provinciji Hatay blizu grada Reyhanlija,
na krajnjem jugu Turske nadomak granice sa Sirijom.
Blizu ratne zone.
To me prestravilo.
To me zaista prestravilo jer sam se pitala što je posrijedi.
Pridružuje li se Ahmed nečemu što ne bi smio i hoće li u to uvući djecu?
Možda je bio na opasnom mjestu s mojom djecom,
a ja ne znam gdje su.
Ne mogu ih više zaštititi.
Nismo znali kamo se uputio.
Ni je li Ahmed pribavio nove identitete za sebe i svoju djecu.
To je sve moguće.
To je možda razlog zašto im ne možemo ući u trag.
Aktivno sam sudjelovala u potrazi za svojom djecom.
Angažirala sam tri privatna istražitelja
i obratila sam se zastupnicima u Kongresu i senatorima.
Otvorila sam internetsku stranicu i oglasila da tražim svoju djecu.
Zamolila sam da mi jave ako nešto znaju.
No nisam dobila ništa konkretno.
Sve do rujna 2015., otprilike jednu godinu nakon što je Ahmed oteo djecu.
Primila sam e-poruku s jednostavnim predmetom: „Djeca su dobro.”
Poslao ju je Ahmed.
„Samo sam ti htio reći da su djeca dobro.
Živimo na maloj farmi i uživaju ovdje.
Imaju razne životinje koje ih zaokupljaju.
Razumijem da si ljuta, ali nisi mi ostavila izbora.
Znao sam da je razvod neminovan i prije nego što si ga zatražila.
Nisam htio čekati da nađeš posao negdje
i preuzmeš puno skrbništvo.
Kad budu dovoljno odrasli da razlikuju dobro od lošeg, javit će ti se.
U odgovarajućoj dobi mogu odlučiti gdje žele živjeti.”
Bila sam bijesna.
S jedne strane, laknulo mi je čuti da su mi djeca živa.
No bilo mi je jasno da djecu usmjerava
da usvoje pristup životu koji on smatra prikladnim
te da će utjecati na njih
da te mjere da mi se nikad neće ni htjeti javiti.
Saznali smo da je adresa za oporavak pošiljateljeve adrese e-pošte
bila jedna od Ahmedovih adresa e-pošte.
Nedvojbeno ju je on poslao,
i to iz istog područja u Turskoj
gdje je provjerena Aminina e-pošta.
To maleno područje blizu Sirije.
Kontaktirala sam s turskim detektivom
koji je otišao u južnu Tursku nadomak granice sa Sirijom
i tražio djecu ondje,
kao i IP adresu s koje je poslana e-poruka.
Povezao ju je s jednim internetskim kafićem,
ali nije doznao ništa novo
što već Državno tajništvo, policija i FBI nisu znali.
Dugo nisam imala nikakvih saznanja.
To je bilo jako teško razdoblje.
Saznala sam da je Ahmed dao izraditi egipatsku osobnu iskaznicu 2016. g.
Bio je prijavljen na adresu svojih roditelja u Gizi.
Ako je to istina,
i ako uzmemo u obzir Ahmedovu e-poruku
da su na farmi okruženi životinjama
te Rebeccino saznanje da Ahmedov otac posjeduje farmu
na pola puta između Kaira i Aleksandrije,
to je najbolji trag koji imamo da su možda u Egiptu.
Stoga sam angažirala istražitelja
koji surađuje s ljudima u Egiptu
kako bismo ušli u trag djeci
i ispitali jesu li viđeni u blizini Ahmedovih roditelja,
ali ništa nismo doznali.
Stvarno sam htjela otići u Egipat,
ali su me ozbiljno odgovarali.
Nisam zaštićena u inozemstvu.
Bilo tko me može optužiti za bilo što.
Stoga to i nije baš pametno.
Činjenica da je Ahmed vjerojatno u inozemstvu
čini situaciju još izazovnijom jer, konkretno u Egiptu,
roditeljska otmica djece nije zločin.
On im je biološki roditelj.
To su njegova djeca, baš kao i Rebeccina.
Otac može donositi odluke u vezi s njima.
Ja, kao majka, nemam nikakve mogućnosti zatražiti predaju djece
ni stupiti u komunikaciju s njima.
Ništa se ne može učiniti.
To je tako nepošteno.
Ne znam zašto se djeca nisu javila Rebecci.
No pitam se je li možda lažirao nesreću
i rekao djeci da je ona mrtva
ili im pak jednostavno zabranio pristup internetu.
Naime, jednostavno nije moguće
da Amina i Belel ne bi htjeli kontaktirati sa svojom mamom.
Obožavali su svoju mamu i ona je obožavala njih.
„Četvrti siječnja 2017.
Belele, danas ti je rođendan
i iako sam tužna što nisam s tobom,
nadam se da te prati sreća, nada, zabava i dobrota.”
Praznina koju osjećam zbog gubitka djece je golema.
Bilo bi paralizirajuće osjećati to
svaki put kad uđem u kuću.
Stoga, pišem im u dnevnik svaki dan
i tad si dopustim osjećaje.
Dopustim si blizinu s njima.
Piše im svaki dan.
Vrlo je osobno. To su njezina djeca.
Nije zaslužila da joj ih oduzmu.
Srce mi se slama zbog Rebecce što toliko čeka
i što joj nismo pružili odgovore
koje ona i njezina djeca zaslužuju.
Nisu oni krivi
i zaslužuju znati da je njihovoj majci stalo.
Mama!
Oboje mi silno nedostajete, Amina i Belele.
I...
Nadam se da ću imati priliku vidjeti u kakve ste ljude izrasli,
ljude kakvi ste sada.
Zasigurno ste divni ljudi i znatiželjni o svijetu oko vas.
AMINA I BELEL SAMO SU DVOJE OD TISUĆA DJECE
KOJU RODITELJI OTIMAJU U SAD-U SVAKE GODINE.
ABDUL KHAN TRAGA ZA SVOJIM SINOM AZIZOM OD 2017.
Aziz je rođen 13. studenog 2010.
Taj mi je dan promijenio život.
Svi smo bili ondje kad se rodio.
Aziz je bio najveći blagoslov za našu obitelj.
Donio je toliko radosti u našu kuću...
ABDULOVA SESTRA
Abdul je volio provoditi vrijeme s njim.
Uhvatite ga!
O, Bože! Uhvatite ga!
Idi lijevo!
Azizova majka Rabia rođena je u Columbusu u Georgiji.
Obitelj joj je porijeklom iz Indije i Pakistana.
Upoznali smo se u Alabami tijekom školovanja.
Zapravo nas je moja mama upoznala.
Rabia je bila na preddiplomskom.
Snažne je osobnosti.
Ona je osoba koja uvijek zna što želi
i zahtijeva ono što želi.
Ja također imam snažnu osobnost
i osjetili smo privlačnost.
U sljedećih nekoliko godina shvatili smo da se želimo vjenčati.
Kad se Aziz rodio, živjeli smo s mojim roditeljima u New Orleansu.
Ali Rabia se nije slagala s njima.
Bilo je jasno da ne možemo živjeti zajedno.
Stoga smo se iselili.
Pulmolog sam i radim na odjelu za intenzivnu njegu,
a Rabia je prvotno radila u istoj bolnici kao i ja,
ali ne zadugo jer je dala otkaz.
Zatim je radila u lokalnoj agenciji za istraživanje raka.
Pa je ondje dala otkaz.
Uvijek bi pronašla neki razlog za promjenu posla.
Nisu joj se svidjele kolege ili pak nadređeni.
Držala se na distanci
i nikad niste imali osjećaj da doista poznajete pravu nju.
Kako je Aziz rastao, tako su počeli problemi.
Svađali smo se gotovo svakodnevno.
Svađali smo se i pred Azizom.
U travnju 2014. odlučili smo se rastati.
Htjela se vratiti u Atlantu
jer joj je ondje živjela obitelj.
Složio sam se s njom u početku
jer ako joj zatreba pomoć s Azizom,
to je dobra ideja.
Odavala je dojam
da želi raditi na našem odnosu i truditi se.
Bilo mi je teško, ali dogovor je bio da se viđamo svaki drugi vikend.
Mislio sam da je to privremeno.
Nakon nekoliko mjeseci, iz vedra neba,
Abdul je primio papire za razvod.
Bili smo šokirani.
Sve se promijenilo.
Rabia bi postavljala zapreke i prepreke
i branila mi je da viđam Aziza.
Zakazala bi utakmice tijekom mojih vikenda
i izmišljala da je bolestan.
Činila je sve da spriječi naše susrete.
Čini se da se tijekom tog razdoblja sastajala s odvjetnicima.
Raspitivala se za skrbništvo.
Istraživala je što treba učiniti
da zadrži Aziza u Atlanti.
Naposljetku, Rabia je htjela Azizu
presjeći sve veze s njegovim životom u New Orleansu.
Kad je predala papire za razvod,
Rabia je onemogućila Abdulu susrete s Azizom.
Morao je ići na sud
i sudskim putem zatražiti papire...
Rabia.
...kako bi je obavijestili da on ima pravo vidjeti svoje dijete.
Razvod je okončan 2015. g.
OBITELJ KHAN
Ali Rabia je Aziza još držala podalje od oca.
To me natjeralo da zahtijevam procjenu za skrbništvo.
Htio sam imati pravo provoditi onoliko vremena sa sinom
koliko je moguće.
Jednu godinu poslije na temelju procjene preporučeno je
da ja budem Azizov primarni skrbnik jer su smatrali da mi Rabia
ne dopušta da provodim vrijeme s Azizom i budem mu dobar otac.
Kad je Rabia saznala
da će Abdul postati Azizov primarni skrbnik,
otišla je na sud
i iznijela strašne i neutemeljene optužbe za nasilje protiv Abdula.
Otišla je na kazneni sud
i iznijela optužbe za nasilje protiv mene i moje obitelji
sve kako bi odgodila izvršenje odluke o skrbništvu.
To se pretvorilo u čitav pravnički vrtlog s brojnim odvjetnicima,
a istraga je trajala godinu i pol.
Najteže mi je palo što nisam smio viđati Aziza.
To je bilo jako teško.
Kako je pravni postupak išao svojim tijekom,
saznali smo da je Rabia u vezi s nekim.
Elliot Bourgeois bio je njezin prijatelj s fakulteta.
Pred krah našeg braka, kad smo imali probleme,
oni su se čuli telefonski nekoliko puta.
Kako je naš brak išao svom kraju, ponovno su stupili u kontakt.
Elliot je počeo dolaziti na sud s Rabijom.
Tako smo saznali da su Elliot i Rabia vjenčani.
On nije bio odvjetnik, a ona je otpustila nekoliko odvjetnika.
Oni su postali sami svoji odvjetnici i zastupali su se na sudu.
S vremenom je svaki sudac pred kojeg su stali
prozreo njihove laži i manipulacije.
Naposljetku, nakon 18 mjeseci detaljne istrage,
tužitelj u Atlanti zaključio je da su sve optužbe neutemeljene
i da ću ja dobiti puno skrbništvo nad Azizom.
Trebali smo se naći 28. studenog 2017. u sudnici u Atlanti
i tad su mi trebali vratiti sva moja prava.
Napokon. Bili smo radosni.
28.11.2017. SASLUŠANJE ZA SKRBNIŠTVO
Došli smo u sudnicu u Atlanti. Čekali smo da nas pozovu.
Sudac je došao, ali Rabia nije bila ondje.
U obitelji je na trenutak nastala panika,
ali mislili smo da je to Rabijino tipično ponašanje.
Opet nam nešto sprema samo kako bi sve odužila.
Čekali smo nekoliko sati misleći i nadajući se da je riječ o kašnjenju.
No Rabia se nije pojavila.
Napustio sam sudnicu
bez svog sina.
Tad sam bio vrlo zabrinut. Nazvao sam školu.
Rekli su mi da nije došao u školu cijeli tjedan.
Nije bio u školi u tjednu prije Dana zahvalnosti.
Posljednji su ga put vidjeli u petak prije tog tjedna.
Zvao sam njezinu obitelj, ali nisu se javili.
Naposljetku smo shvatili da ga je otela.
To je bilo posrijedi.
Otela ga je i pobjegla.
Užasno.
Stravično.
Zbunjujuće.
Nestvarno.
Abdul je bio prestravljen.
Kao da su mu iščupali srce.
Uvijek je govorio da su mu noći najteže,
kad je u tišini.
Tada je
sam sa svojim mislima
i razmišlja o životu s Azizom.
Sjećam se kad sam posljednji put vidio Aziza.
Bilo je to u ožujku 2016. g.
Bio je to običan vikend.
Zabavio se. Fotografirali smo se.
Rekao sam mu da je vrijeme za polazak.
Stavio sam ga u njezin auto,
i uvijek bi...
Podigao bi ruke i pitao:
„Tatice, za koliko ću te dana ponovno vidjeti?”
Još pet dana.
Odvezli su se i pomislio sam
da se vidimo za pet dana jer je moj vikend.
Proljetni su praznici.
To je bilo prije više od četiri godine.
Mislili smo da je Rabia luda.
Mislili smo da je osvetoljubiva,
ali nismo ni pomislili da je kadra ovo učiniti.
NESTALA OSOBA
Angažirali smo brojne privatne istražitelje u Atlanti i New Orleansu
te drugim mjestima diljem zemlje da dođemo do saznanja o Azizu.
Prvo što su svi rekli
jest da moram uključiti policiju
da pokrenu istragu o Azizovoj otmici,
ali da mora postojati nalog za Rabijino uhićenje.
U početku je došlo do nesuglasica između policijskih postaja
zbog pitanja nadležnosti.
Napokon, dvije godine poslije,
sud je izdao nalog za uhićenje
Rabije zbog otmice Aziza.
TJERALICA
Kad je izdan nalog za Rabijino uhićenje,
Služba US Marshals počela je raditi na slučaju.
Služba US Marshals priključila se početkom 2020.,
a počeli smo raditi na slučaju
otprilike tri godine nakon otmice.
ZAMJENIK NAČELNIKA
Dakle, već smo u početku zaostajali.
Proveli smo više ispitivanja u nekoliko saveznih država.
Služba US Marshals iz Sjeverne Georgije
otišla je u Duluth
i pokušali su razgovarati s Rabijinim roditeljima.
Okolišali su tijekom ispitivanja
i činilo se da ih ne brine gdje im je kći,
gdje im je unuk i gdje se nalazi Elliot.
Samo su upućivali na svog odvjetnika.
Nakon razgovora sa Službom US Marshals,
otkrio sam da su Rabia i Elliot otmicu planirali.
Bio je to hladan i proračunat čin.
Rabia i Elliot odveli su Aziza iz škole
deset dana prije 28. studenog.
Prodali su automobile CarMaxu u Atlanti.
Elliot je dao otkaz.
Oboje su isključili mobitele, zatvorili bankovne račune
deaktivirali profile na društvenim mrežama i nestali.
Ako imaju nove identitete, mogu se zaposliti.
Možda osigurati zajmove i započeti s novim stilom života.
Nije to ništa novo.
Ako ih netko financira, moguće je da žive od gotovine.
Možda prijatelji, možda obitelj. Ne znam.
Ovo je dan kad se rodio.
Bože.
Učinili smo sve što je u našoj moći
da uđemo u trag Azizu, Rabiji, Elliotu.
Njegov je smijeh...
...bio zarazan.
- Bio je neprocjenjiv. Zarazan. - Da.
Osim prodaje automobila 2017. g.,
još nismo pronašli nijedan trag koji možemo s njima povezati.
Zato su okolnosti otežavajuće.
Nakon četiri godine nema im ni traga.
Ako misle da ćemo posustati,
ako misle da ćemo Abdul ili ja
ili moja obitelj prestati tražiti Aziza,
grdno se varaju
jer mi nikad nećemo stati
dok ga ne pronađemo.
Kad je Aziz nestao,
vrijeme je doslovno stalo.
Ako mene pitate, nestao je jučer.
Svaki dan razmišljam o njemu
i svaki dan poduzmem nešto da ga pokušam naći.
Borit ću se dok ga ne ugledam.
Jednog će dana proći kroz vrata,
a ja ću ga čekati s druge strane.
Vrijeme je da se vrati kući.
PREPOZNAJETE LI OVA LICA?
NESTAO, ROĐEN 13.11.2010. TJERALICA OD 2.1.2020.
NESTALA, ROĐENA 1.9.2003. NESTAO, ROĐEN 4.1.2006.
TJERALICA OD 21.11.2014.
NESTAO, ROĐEN 9.12.1982. NESTAO, ROĐEN 21.4.1984.
TJERALICA OD 3.4.1987.
NESTAO, ROĐEN 22.3.2012.
TJERALICA OD 18.2.2016.
NESTAO, ROĐEN 10.11.2011. NESTAO, ROĐEN 24.9.2014.
TJERALICA OD 6.2.2019.
NESTALA, ROĐENA 5.1.2008.
TJERALICA OD 28.7.2017.
NESTAO, ROĐEN 29.12.1992.
TJERALICA OD 22.9.2000.
NESTALA, ROĐENA 30. 3.2004. NESTAO, ROĐEN 28.7.2005.
TJERALICA OD 18.1.2008.
NESTAO, ROĐEN 25.3.1984. NESTALA, ROĐENA 18.8.1986.
TJERALICA OD 17.2.1988.
Ako posjedujete informacije o nestaloj djeci
ili njihovim otmičarima, nazovite 1-800-THE-LOST,
pošaljite e-poruku na hotline@ncmec.org ili posjetite unsolved.com.
Prijevod titlova: Filip Lažnjak