A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Ne!
Jaj, ne!
A fiam volt az életem,
és egy nap meg fogom találni.
Mindent kidobtak, és az egész hely ki lett takarítva.
Eltűntek. Semmi sem maradt utánuk.
Úristen!
Elvitte a gyerekeket.
Mindennap reméltük, hogy visszajön, de semmi sem történt.
Nyom nélkül eltűnt.
Minden fenekestül felfordult,
és semmi sem volt igaz, amit annak hittem. A gyerekrabláshoz nem jár kézikönyv.
Marty, te jössz.
Nem mehetsz le.
Azt csinálsz, amit akarsz.
Amikor a gyerekekről álmodom,
néha bajban vannak, és el kell jutnom hozzájuk.
Néha pedig csak együtt vagyunk, és olyan dolgokat csinálunk,
amiket szeretünk együtt csinálni.
Ilyenkor...
életben vannak,
és velem vannak.
Imádok a gyerekeimről álmodni, mert olyan, mintha tényleg ott lennének.
AMIT TUDNI KELL RÓLAM
Amikor megismertem Ahmed Kandilt, én 28 éves voltam, ő pedig 30.
Azt terveztem, hogy orvosi egyetemre megyek,
ő pedig egy MBA képzésre járt, hogy pénzügyi területen dolgozzon.
Eleinte mindig együtt sportoltunk.
Volt, hogy fociztunk, csapatban röplabdáztunk, raketballoztunk.
Még táncolni is jártunk.
Minden pénteken táncoltunk valahol.
Egy csomó szuper koreográfiát csináltunk, és nagyon jó móka volt.
Ahmed Kairóban nőtt fel. Muszlim.
Én Berlinben nőttem fel, és keresztény háttérrel rendelkeztem.
Szerintem az hozott össze minket,
hogy mindketten középosztálybeli családból jöttünk,
szóval hasonló volt az értékrendünk,
habár a vallási hátterünk eltért.
Pár évvel azután, hogy találkoztunk, összeházasodtunk.
Kilenc hónappal később,
2003. szeptember 1-jén megszületett a lányom, Amina.
Akkor három hete jártam az orvosira.
Az orvosi másod- és harmadéve között,
2006. január 4-én megszületett a fiam, Belel.
Amina annyira melegszívű!
Egy kicsit félénkebb, mint az öccse,
de van benne egyfajta belső erő, ami néha a felszínre tör.
Belel több szempontból is nyitottabb és játékosabb.
Mindenkivel kijött.
Rebeccával rezidens korunkban, Bostonban találkoztunk,
aztán mindketten Virginiába jöttünk dolgozni.
Miután Rebecca és Ahmed Virginiába költözött...
szerdánként együtt vacsoráztunk.
Hé!
Pizsipartikat szerveztünk a gyerekeknek.
Társasozós estéket.
És Ahmed mindig szívesen látott minket.
Jól bánt a gyerekekkel.
Jó apa volt.
De akkor épp nem dolgozott.
Bostonban volt munkája,
de a pénzügyi válság miatt elvesztette.
2008 után nem volt túl jó pénzügyi területen dolgozni.
Onnantól kezdve
úgy tűnt, hogy Ahmed többé nem is akar munkát keresni.
Kevesebbet mosolygott, kevésbé volt pozitív,
és egyáltalán nem volt nyitott semmilyen párbeszédre.
Kizárólag úgy tekintett rám, mint a gyerekek anyjára,
nem pedig mint nőre vagy képzett orvosra.
Nem ugyanaz az ember volt, mint amikor megismertem.
Ahmed mindezek ellenére egyszerűen csak velem maradt volna,
de én nem voltam boldog.
Ezért 2013 júniusában különváltunk.
Miután különváltunk,
két hétköznap nálam voltak a gyerekek, a többi hétköznap pedig Ahmednél.
A hétvégéket felosztottuk.
De Ahmed megpróbálta megnehezíteni, hogy Rebecca láthassa Aminát és Belelt,
mert Rebecca volt a dolgozó szülő.
Elkezdett sokkal konzervatívabb vallási nézeteket vallani,
és Amina és Belel szombatonként a mecsetben lévő iskolába jártak.
Szóval egyértelművé vált,
hogy Ahmed egy bizonyos módon akarja felnevelni a gyerekeket,
én pedig határozottan más nézeteket vallottam.
2014. AUGUSZTUS 28. 14 HÓNAPPAL A KÜLÖNVÁLÁS UTÁN
Augusztus vége volt.
Úgy volt, hogy a gyerekek elmennek Torontóba Ahmeddel,
hogy megnézzenek egy egyetemet az unokatestvérüknek.
Ahmed azt mondta, szeptember 1-jén jönnek vissza,
a következő hétfőn, Amina szülinapján.
Akkor lett tizenegy éves.
Addigra tervezett visszatérni az országba.
Amikor Ahmed eljött a gyerekekért,
a kanapén ültünk, és néztünk valamit az iPaden.
Belel rögtön odafutott a bejárati ajtóhoz,
mert meg akarta mutatni az apjának, aztán odaszaladt a kocsihoz.
Mondtam Aminának, hogy ideje indulniuk.
Az ajtónál Amina megölelt, és adott két puszit.
Mondtam, hogy érezze jól magát Torontóban az unokatestvéreivel,
és hogy alig várom, hogy nemsokára felköszöntsem a szülinapján.
Néztem, ahogy elhajtanak.
Akkor láttam utoljára a gyerekeimet.
2014. AUGUSZTUS 29. A KÖVETKEZŐ NAP
Pénteken, egy nappal azután, hogy elvitte a gyerekeket,
megírtam Ahmednek, hogy fel akarom hívni Aminát a szülinapján.
MAJD ÍROK HA VISSZAÉRTÜNK...
Megerősítette, hogy 1-jén jönnek vissza.
Szombaton és vasárnap egyáltalán nem beszéltem velük,
de hétfőn többször is megpróbáltam hívni Ahmedet a mobilján,
és nem vette fel. Akkor, szeptember 1-jén, már vissza kellett volna érnie.
Dühítő volt, hogy nem értem el a gyerekeimet.
Többször is hívtam a kórházból, de egyszer sem vette fel.
Egy kicsit nyugtalanító volt, de nem volt szokatlan tőle.
Passzív-agresszív módon nem hagyja, hogy beszéljek a lányommal a szülinapján.
Szóval aznap este írtam Ahmednek, hogy köszöntse fel Aminát a nevemben.
Amina azon a kedden, szeptember 2-án kezdte volna a felső tagozatot,
és Belelnek is aznap volt az iskolakezdés.
Arra gondoltam, ha a gyerekek elmentek suliba,
akkor minden rendben van.
De reggel felhívtam mindkét iskolát.
Azt mondták, hogy a gyerekek aznap nem mentek iskolába.
Ekkor már eléggé aggódni kezdtem, pánikoltam és dühös lettem.
Bántott a dolog, és nagyon féltettem a gyerekeket.
A baj az volt, hogy aznap kihelyeztek egy klinikára,
ahol én voltam az egyetlen altatóorvos, és még voltak betegek.
Nem mehettem el.
Aznap felhívtam a rendőrséget és minden torontói kórházat,
hogy kiderítsem, nem volt-e autóbalesetük.
Aztán felhívtam Ahmed apját Egyiptomban,
és megkérdeztem tőle, hol van Ahmed, és mi történt.
Nem tudta, miről beszélek.
De nem ijedt meg, ami aggasztott engem.
Ez számomra egy figyelmeztető jel volt, hogy biztosan tud valamit.
Felhívtam Daphney-t, és megkértem, hogy menjen el Ahmed házához.
Amikor megérkeztem a házhoz, sehol sem láttam autót...
senki sem volt otthon,
és az ablakok el voltak sötétítve.
Szóval odamentem a hátsó bejárathoz.
Az egyik függöny félre volt húzva,
benéztem az üvegajtón,
és tudtam, hogy valami szörnyű dolog történt.
Felhívtam Rebeccát, és elmondtam neki,
hogy a ház teljesen üres.
Azt mondta, hogy minden eltűnt. Semmi sem maradt ott.
Teljesen kétségbe estem.
Úgy éreztem, hogy zuhanok.
Nem tudom másképp leírni.
Mindent elvettek tőlem,
és minden fenekestül felfordult. Nem tudtam, mi történik.
Pár perccel később szóltak, hogy intubálnunk kell egy beteget.
Emlékszem, visszamentem dolgozni.
Nem tudtam abbahagyni a sírást.
A sebész megkérdezte, jól vagyok-e. Azt feleltem, egyáltalán nem.
„Nem tudom, hol vannak a gyerekeim.”
Egyszerre törtem össze és pánikoltam.
Mintha felhasítottak volna.
2014. SZEPTEMBER 5. AMINA ÉS BELEL 8 NAPJA MENTEK EL
Azon a pénteken
a James City megyei rendőrség elmondta,
hogy előkerítették a repülési nyilvántartást,
amiből kiderült, hogy Ahmed és a gyerekek nem repültek el Kanadába.
A New York-i JFK repülőtérről Kijevbe repültek,
Kijevből pedig Isztambulba, Törökországba.
Ez nagyon sokkoló volt,
és el sem tudom mondani, mennyire megrémített.
J. EDGAR HOOVER FBI-ÉPÜLET
Az FBI 2014 szeptemberében kezdett nyomozni az ügyben,
és amint értesültünk róla,
hogy az apjuk elrabolta Aminát és Belelt,
a virginiai bíróság kiadott egy szövetségi letartóztatási parancsot Ahmed ellen,
két rendbeli nemzetközi gyermekrablás miatt.
Belel elrablása, és Amina elrablása miatt.
A nyomozás kezdeti szakaszában az egyik első lépés az volt,
hogy alaposan átnéztük Ahmed pénzügyeit,
hátha találunk valamit, ami elvezet hozzá és a gyerekekhez.
Amikor átnéztem a bankszámla- és hitelkártya-kivonatokat,
amiket az FBI-tól kaptam, teljesen ledöbbentem.
Ahmed elment egy túlélő táborba a hegyekben.
Többször is elment egy lövészklubba, hogy megtanuljon lőni.
Sosem volt oda a fegyverekért.
A túlélő tábor hasznos lehet annak, aki határokon akar átkelni,
gyalog, és pár napot a szabadban kell töltenie.
Kempingfelszereléseket is vásárolt,
hálózsákokat, túrabakancsokat a gyereknek,
és elküldte őket a tengerentúlra.
Ezek az apró részletek bizonyítják,
hogy nem hirtelen felindulásból vitte el a gyerekeket.
Alaposan kitervelte a dolgot, mielőtt elment.
ELTŰNT SZEMÉLYEK
Meg kellett találnom a gyerekeimet.
2014. DECEMBER HÁROM HÓNAPPAL A GYEREKEK ELTŰNÉSE UTÁN
Többször is megnéztem Amina e-mail-fiókját,
és a gyerekek tabletjét használva
2014 decemberében valaki bejelentkezett Amina e-mail-fiókjába.
Megnéztem az IP-címet, amiről a tabletet használták.
Hatay tartományban használták, Reyhanli városához közel,
Törökország déli csücskében,
ami közvetlenül szomszédos Szíriával. Közel egy háborús övezethez.
Ez megrémített.
Szörnyen megrémített. Elgondolkodtam, hogy vajon ez mit jelent?
Ahmed csatlakozott valamihez,
amihez nem szabadott volna, és belerángatta a gyerekeimet?
Talán egy nagyon veszélyes helyen volt a gyerekeimmel,
de nem tudtam, hol vannak. Többé nem tudtam megvédeni őket.
Nem tudjuk, hová ment,
és hogy megváltoztatta-e a nevét és a gyerekek nevét,
új személyazonosságokat gyártva. Ez mind lehetséges.
Ez lehet az oka, hogy nem tudjuk lenyomozni őket.
Mindent megtettem, hogy valahogy kapcsolatba tudjak lépni a gyerekeimmel.
Három magánnyomozót is felbéreltem,
és kongresszusi képviselőket és szenátorokat is felkerestem.
Csináltam egy honlapot, ahol megírtam, hogy a gyerekeimet keresem,
és hogy bárki, aki tud valamit, írjon.
De minden eredménytelennek bizonyult.
Egészen 2015 szeptemberéig,
egy évvel azután, hogy Ahmed elrabolta a gyerekeket.
Jött egy e-mail, aminek az volt a tárgya: „A gyerekek jól vannak”,
és Ahmed küldte nekem.
„Csak el akartam mondani, hogy jól vannak, és minden rendben.
Egy kis farmon élünk, és imádják.
Mindenféle állatot tartunk, amik lefoglalják őket.
Tudom, hogy dühös vagy rám, de nem hagytál más választást.
Előre sejtettem, hogy majd el akarsz válni tőlem.
Nem akartam megvárni, hogy találj egy új állást,
és teljes felügyeleti jogot kapj.
Ha nagyobbak lesznek, és értik a különbséget jó és rossz között,
majd felkeresnek téged.
Aztán ha elég idősek, eldönthetik, hol akarnak élni.”
Szörnyen dühítő e-mail volt.
Egyrészt megkönnyebbültem, hogy a gyerekeim életben vannak.
Egyértelmű volt, hogy Ahmed súlyosan befolyásolja a gyerekeket,
hogy úgy éljék az életüket, ahogy azt ő helyénvalónak tartja,
és hogy akkora befolyása lesz felettük,
hogy valószínűleg sohasem akarnak majd felkeresni.
Amikor megvizsgálták az e-mailt, kiderült, hogy a biztonsági e-mail-cím
Ahmed egyik ismert e-mail-címe volt.
Egyértelműen ő küldte,
és Törökország ugyanazon részéről érkezett,
ahol korábban bejelentkeztek Amina e-mail-fiókjába.
Arról a Szíriával szomszédos területről.
Megkaptam egy török nyomozó elérhetőségét,
aki elment Törökország déli részére, közel a szíriai határhoz,
hogy megkeresse a gyerekeket és azt az IP-címet, amiről az e-mail jött.
Talált egy internetkávézót, ahonnan az üzenetet küldhették,
de nem tudott meg annál többet,
mint amit a külügyminisztérium, a rendőrség és az FBI már kiderített.
Szóval egy jó ideig semmi sem történt.
Ez nagyon nehéz időszak volt.
Aztán kiderítettem, hogy Ahmed egyiptomi személyit kérvényezett 2016-ban.
Az igazolványhoz a szülei címét adta meg, Gízában.
Feltételezzük, hogy ez igaz, illetve az is,
amit Ahmed az e-mailben írt arról, hogy egy farmon élnek.
Ehhez hozzájön az, hogy Rebecca úgy tudja,
Ahmed apjának van egy farmja Kairó és Alexandria között félúton.
Ez a legjobb nyomunk, ami alapján valószínűleg Egyiptomban vannak.
Felbéreltem egy nyomozót Egyiptomban, hogy többek segítségével
kiderítse, van-e nyoma a gyerekeknek,
vagy látták-e őket bárhol Ahmed szüleivel.
De nem találtak ki semmit.
El akartam menni Egyiptomba,
de óva intettek tőle, hogy odamenjek.
A tengerentúlon védtelen vagyok.
Bárki bármivel megvádolhat engem.
Azok alapján, amiket hallottam, ostobaság lenne odamennem.
Az, hogy Ahmed valószínűleg a tengerentúlon van,
mindent megnehezít, mivel különösen Egyiptomban,
a szülők általi gyermekrablás nem bűncselekmény. Ő a biológiai apjuk.
Azok az ő gyerekei, akárcsak Rebeccáé.
Az apa eldöntheti, mit akar tenni a gyerekekkel.
Anyaként ott nincs lehetőségem visszaszerezni a gyerekeimet,
vagy kikényszeríteni a kommunikációt.
Semmit sem tehetek.
És ez annyira igazságtalan!
Nem tudom, miért nem keresték még fel Rebeccát,
de arra gondoltam, hogy talán megrendezett egy balesetet,
és azt mondta a gyerekeknek, hogy az anyjuk meghalt.
Vagy talán csak megtiltotta nekik, hogy internetezzenek,
mert teljesen ki van zárva,
hogy Amina és Belel ne akarták volna felkeresni az anyjukat.
Imádták anyjukat, és anyjuk is imádta őket.
„2017. január 4.
Belel, ma van a szülinapod.
Szomorú vagyok, hogy nem vagyok veled,
de remélem boldogság, remény, móka és kedvesség vesz körül.”
A gyerekeim eltűnése óriási veszteség.
Iszonyatos lenne folyton átélni ezt az érzést,
amikor belépek a házba.
Szóval mindennap leveleket írok nekik egy naplóba,
és akkor hagyom, hogy jöjjenek az érzések.
És újra közel érzem magam hozzájuk.
Mindennap ír nekik.
Személyes ügynek tartja. Ők a gyerekei.
Nem érdemelte meg, hogy elvegyék őket tőle.
Megszakad a szívem,
hogy ennyi idő elteltével sem tudtuk megválaszolni a kérdéseket,
amit ő és a gyerekei is megérdemelnének.
Nem az ő hibájuk,
és tudniuk kell, hogy fontosak az anyjuknak.
Anya!
Amina és Belel, mindketten annyira hiányoztok!
És...
remélem, lesz lehetőségem látni, hogy milyen emberek válnak belőletek...
hogy most milyenek vagytok.
Biztosan jó emberek vagytok, és kíváncsian néztek a világra.
AMINA ÉS BELEL CSAK KETTŐ AZ ÉVI TÖBB EZER GYEREK KÖZÜL
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOKBAN, AKIKET AZ EGYIK SZÜLŐJÜK ELRABOL.
ABDUL KHAN 2017 ÓTA KERESI AZ ELTŰNT FIÁT, AZIZT.
Aziz 2010. november 13-án született.
Az a nap megváltoztatta az életemet.
Mind ott voltunk, amikor megszületett,
és Aziz jelentette a legnagyobb áldást a családunknak.
Örömmel töltötte meg az otthonunkat.
Juhé!
Ez az!
És Abdul imádott vele lenni.
Kapd el!
Úristen! Kapd el!
Menj balra!
Aziz anyja, Rabia a georgiai Columbusban született.
A családja Indiából és Pakisztánból származott.
Alabamában találkoztunk, az egyetemen.
Anyukám mutatott be minket egymásnak.
Rabia alapszakon tanult.
Nagyon határozott személyiség.
Olyan ember, aki pontosan tudja, hogy mit akar,
és meg is követeli.
Mivel én is határozott személyiség vagyok, megtetszettünk egymásnak.
Pár év alatt rájöttünk, hogy szeretnénk összeházasodni.
Amikor Aziz megszületett, a szüleimmel éltünk New Orleansban.
Hűha!
De Rabia nehezen jött ki a szüleimmel.
Világossá vált, hogy nem tudunk egy házban élni velük.
Ezért elköltöztünk.
Tüdőgyógyász vagyok, egy intenzív osztályon dolgozom.
Rabia eleinte ugyanabban a kórházban dolgozott, mint én,
egy nagyon rövid ideig, aztán felmondott.
Utána egy helyi, rákos betegekkel foglalkozó központban dolgozott.
Aztán ott is felmondott.
Mindig talált valami okot arra, hogy munkát váltson.
Nem kedvelt valakit. Nem bírta a főnökét.
Nagyon zárkózott személyiség volt.
És sosem érezte azt az ember, hogy tudja, kicsoda is ő valójában.
Ahogy Aziz egyre nagyobb lett, egyre több problémánk volt Rabiával.
Szinte mindennap veszekedtünk.
Aziz előtt is vitáztunk.
2014 áprilisában úgy döntöttünk, különválunk.
Azt kérte, hadd menjen vissza Atlantába,
mert ott voltak a családtagjai.
Kezdetben egyetértettem vele.
Gondoltam, jó ötlet, hátha segítség kell nekik Azizzal.
Rabia úgy állította be,
hogy dolgozunk azon, hogy működjön a házasságunk.
Nehéz volt, de megegyeztünk, hogy minden második hétvégén nálam lesz.
Gondoltam, ez csak ideiglenes.
Aztán pár hónappal később, a semmiből,
Abdul megkapta a válási papírokat.
Megdöbbentő volt.
Minden megváltozott.
Rabia akadályokat gördített elém,
hogy ne tudjak találkozni Azizzal.
Focimeccseket szervezett az én hétvégéimre.
Kifogásokat gyártott, hogy Aziz beteg.
Próbálta megakadályozni, hogy találkozzak vele.
Úgy tűnt, mindvégig ügyvédekkel tárgyalt. Utánajárt a felügyeleti jog kérdésének.
Próbálta kideríteni, mit kell tennie ahhoz,
hogy Atlantában tartsa Azizt.
Rabia végső soron azt akarta,
hogy Aziznak többé semmi köze se legyen a New Orleans-i életéhez.
És miután beadta a válókeresetet,
Rabi megtiltotta Abdulnak, hogy találkozzon Azizzal.
Abdulnak a bíróságra kellett mennie,
hogy szerezzen egy végzést...
Rabia!
...amiben tájékoztatták Rabiát, hogy Abdulnak joga van látni a fiát.
A válást 2015-ben mondták ki.
A KHAN CSALÁD
De Rabia még mindig nem engedte Aziz közelébe Abdult.
Szorgalmaztam, hogy végezzenek vizsgálatot a felügyeleti jog kapcsán.
Azt akartam, hogy legyen jogom annyi időt tölteni a fiammal,
amennyit csak lehet.
Egy évvel később a vizsgálatot végző szakemberek azt javasolták,
hogy én kapjam az elsődleges felügyeleti jogot, mert úgy vélték,
hogy Rabia nem hagyja, hogy elég időt töltsek a fiammal,
és jó apja legyek.
Amikor Rabia megtudta,
hogy Abdul fogja kapni az elsődleges, teljes felügyeleti jogot,
elment a bíróságra,
ahol borzalmas és alaptalan zaklatási vádakkal illette Abdult.
A büntető bírósághoz fordult,
ahol bántalmazással vádolt engem és a családomat,
hogy késleltesse a felügyeleti jog odaítélését.
Óriási káosz lett az egészből, egy csomó ügyvédet bevontak,
és nagyjából másfél évig nyomoztak az ügyben.
De ami a leginkább megnehezítette az az volt, hogy nem láthattam Azizt.
Az nagyon nehéz volt.
A bírósági ügy előrehaladtával rájöttünk,
hogy Rabia egy ideje együtt van valaki mással.
Elliot Bourgeois egy barátja volt az egyetemről.
A házasságunk vége felé, amikor gondjaink voltak,
néha felhívták egymást.
Szóval miközben a házasságunk véget ért, ők újra egymásra találtak.
Elliott elkezdett eljönni a bíróságra Rabiával.
Így tudtuk meg, hogy Elliott és Rabia házasok.
Elliott nem volt ügyvéd, de Rabia 3-4 ügyvédet is kirúgott.
Rabia és Elliot a saját ügyvédjeik lettek, és magukat képviselték a bíróságon.
Idővel minden bírónak feltűnt,
hogy hazudnak és manipulálnak másokat.
Végül egy másfél éven át tartó alapos nyomozás után
az atlantai államügyész rájött, hogy hamis vádakkal illettek engem,
és nekem akarták ítélni a felügyeleti jogot.
2017. november 28-án volt a tárgyalás egy atlantai bíróságon,
amikor úgy volt, hogy minden korlátozást feloldanak.
Végre eljött a pillanat, örültünk.
Megérkeztünk a bíróságra, és a tárgyalásra vártunk.
Megérkezett a bíró, de Rabia nem volt ott.
Egy pillanatra mindannyian megijedtünk,
de aztán arra gondoltunk, hogy ez csak a szokásos dráma.
Rabia majd megint megpróbál vádaskodni, hogy elhúzza az ügyet.
Több órát vártunk, remélve, hogy csak késnek valami miatt.
De Rabia nem jelent meg.
Eljöttem a bíróságról,
és nem volt velem a fiam.
Nagyon aggódtam. Felhívtam az iskoláját.
Azt mondták, hogy már egy hete nem látták.
A hálaadás előtti héten nem ment iskolába.
Utoljára az azelőtti pénteken látták.
Hívogatni kezdtem Rabia családját, de senki sem vette fel.
Aztán rájöttünk, hogy elrabolta.
Erről volt szó.
Elrabolta és megszökött.
Szörnyű.
Borzalmas.
Összezavaró volt.
Egy rossz álomnak tűnt.
Abdul kétségbe volt esve.
Mintha kitépték volna a szívét.
Mindig azt mondta, hogy éjszaka a legrosszabb,
amikor csend van.
Akkor...
egyedül van a gondolataival.
És arra gondol, milyen volt Azizzal.
Emlékszem, amikor utoljára láttam Azizt.
2016 márciusában volt.
Egy átlagos hétvége volt.
Jól érezte magát, egy csomót fényképeztünk.
De azt mondtam: „Aziz, ideje menned.”
Beültettem az anyja kocsijába,
és akkor mindig...
Feltartotta a kezét, és azt mondta:
„Apa, hány nap múlva látlak újra?”
Még öt nap.
Elhajtottak, és arra gondoltam,
öt nap múlva látom, mert nálam lesz a hétvégén.
Tavaszi szünet van.
Ez több mint négy éve volt.
Őrültnek tartottuk Rabiát.
Úgy gondoltuk, hogy bosszúálló,
de sosem gondoltuk, hogy képes lenne erre.
ELTŰNT SZEMÉLY
Sorra béreltük fel a magánnyomozókat Atlantában, New Orleansban,
és több más helyen is az országban, hogy bármit megtudjunk Azizról.
Mindenki rögtön azt mondta,
hogy be kell vonnom az országos hatóságokat,
hogy kivizsgálják Aziz elrablását,
de ehhez körözési parancsot kell kiadniuk Rabia ellen.
Kezdetben a rendőrök nem tudták eldönteni,
hogy Atlanta vagy New Orleans illetékes az ügyben.
Végül két év után
a bíróság körözést adott ki gyermekrablás vádjával,
Rabia ellen, Aziz elrablása miatt.
Amikor végre kiadták a körözési parancsot,
a szövetségi rendőrbírókat is bevonták.
A szövetségi rendőrbírókat 2020 elején vonták be,
tehát nagyjából három évvel a fiú eltűnése után láttunk munkához.
Szóval már eleve hátrányból indultunk.
Több kihallgatást végeztünk, számos államban.
Egy rendőrbíró Georgia északi körzetéből elment Duluthba,
hogy kikérdezze Rabia szüleit.
Kitérő válaszokat adtak,
és úgy tűnt, nem aggódnak amiatt, hogy hol lehet a lányuk,
hol lehet az unokájuk, és hol lehet Elliot.
Az ügyvédjükhöz irányítottak minket.
Miután beszéltem a szövetségi rendőrbírókkal,
megtudtam, hogy Rabia és Elliott az egészet előre kitervelték.
Hidegvérrel végrehajtott terv volt.
Rabia és Elliot elmentek Azizért a suliba,
tíz nappal november 28-a előtt.
Eladták az autóikat egy atlantai kereskedésben.
Elliot felmondott.
Megváltak a mobiljuktól, megszüntették a bankszámlájukat,
törölték a profiljaikat a közösségi médiában, és eltűntek.
Ha új személyazonosságot szereztek, kereshetnek új munkát,
megpróbálhatnak kölcsönt felvenni, új életet kezdhetnek.
Nem ez lenne az első eset.
Vagy ha valaki segít nekik, készpénzből is megélhetnek.
Ez lehet barát vagy családtag. Nem tudom.
Ez a születése napján készült.
Istenem!
Mindent megtettünk, amit csak tudtunk,
hogy Aziz, Rabia és Elliot nyomára bukkanjunk.
A nevetése...
Ragályos volt.
- Imádtam. Ragályos. - Igen.
Azt leszámítva, amikor 2017-be eladták a kocsijaikat,
még mindig nem találtunk semmilyen hiteles nyomot.
Ettől olyan nehéz ez.
Négy évvel később még mindig sehol semmi nyomuk.
De ha bárki is azt hiszi, hogy feladjuk...
Ha bárki is azt hiszi, hogy Abdul vagy én
vagy a családom többi tagja valaha feladja majd a keresést Aziz után,
akkor nagyon téved.
Mert egy pillanatig sem nyugszunk,
amíg haza nem tért.
Amikor Aziz eltűnt,
konkrétan megállt az idő.
Szóval számomra olyan, mintha tegnap tűnt volna el.
Mindennap eszembe jut,
és mindennap teszek azért, hogy megtaláljuk.
Addig harcolok, amíg újra nem látom.
Egy nap majd kisétál egy ajtón,
és én ott leszek a túloldalán.
Ideje, hogy hazatérjen.
FELISMERI EZEKET AZ ARCOKAT?
SZÜLETETT: 2010. NOVEMBER 13. KÖRÖZÉS KIADVA: 2020. JANUÁR 2.
SZÜLETETT: 2003. SZEPTEMBER 1. SZÜLETETT: 2006. JANUÁR 4.
KÖRÖZÉS KIADVA: 2014. NOVEMBER 21.
SZÜLETETT: 1982. DECEMBER 9. SZÜLETETT: 1984. ÁPRILIS 21.
KÖRÖZÉS KIADVA: 1987. ÁPRILIS 3.
SZÜLETETT: 2012. MÁRCIUS 22.
KÖRÖZÉS KIADVA: 2016. FEBRUÁR 18.
SZÜLETETT: 2011. NOVEMBER 10. SZÜLETETT: 2014. SZEPTEMBER 24.
KÖRÖZÉS KIADVA: 2019. FEBRUÁR 6.
SZÜLETETT: 2008. JANUÁR 5.
KÖRÖZÉS KIADVA: 2017. JÚLIUS 28.
SZÜLETETT: 1992. DECEMBER 29.
KÖRÖZÉS KIADVA: 2000. SZEPTEMBER 22.
SZÜLETETT: 2004. MÁRCIUS 30. SZÜLETETT: 2005. JÚLIUS 28.
KÖRÖZÉS KIADVA: 2008. JANUÁR 18.
SZÜLETETT: 1984. MÁRCIUS 25. SZÜLETETT: 1986. AUGUSZTUS 18.
KÖRÖZÉS KIADVA: 1988. FEBRUÁR 17.
HA INFORMÁCIÓVAL RENDELKEZIK BÁRMELYIK ELTŰNT GYERMEK
VAGY AZ ÁLLÍTÓLAGOS EMBERRABLÓK KAPCSÁN, HÍVJA AZ 1-800-THE-LOST SZÁMOT,
KÜLDJÖN E-MAILT A HOTLINE@NCMEC.ORG CÍMRE,
VAGY LÁTOGASSON EL AZ UNSOLVED.COM OLDALRA.
A feliratot fordította: Kiss Hajnalka