JACK ROZPAROVAČ 1959
Rozparovač! Udělal to zas!
Rozparovač to udělal zas!
JACK ROZPAROVAČ
Lidé jméno Jacka Rozparovače slyšeli,
i když nevědí, co má na svědomí.
Ano, Jack Rozparovač byl strašný mordýř.
A nikdy ho nechytili a nepotrestali. Byla to liška podšitá, jo!
Dějištěm byl viktoriánský Londýn,
ale o Jacku Rozparovači jsou knihy v japonštině, čínštině,
italštině, španělštině, takže je známý všude.
Jacku Rozparovači!
ROZPAROVAČ TO MÁ SPOČÍTANÉ
Už to hloupé jméno neříkejte!
Jack si začal žít vlastním životem, který už s jeho činy nijak nesouvisí.
Ale když si uvědomíte hrůzu těch činů, váš pohled se změní.
Ty zločiny byly strašné.
Snažil se jí uříznout nos, ucho,
celou ji pořezal.
Vyřízl jí srdce.
Skutečně to vyráží dech.
Ta záhada si získala oblibu z několika důvodů.
Zaprvé Jack Rozparovač lidi děsil jako žádný vrah nikdy předtím
a zřejmě jako žádný vrah potom.
Zadruhé je stále oblíbená, protože se ten příběh stále vyvíjí.
Odehrál se před více než 135 lety,
a přesto se tu záhadu stále snažíme vyřešit.
NEVYJASNĚNÉ ZÁHADY
31. SRPNA 1888
ČTVRŤ WHITECHAPEL
TŘI KILOMETRY OD CENTRA LONDÝNA
V časných ranních hodinách 31. srpna 1888
prováděl policista obchůzku ve Whitechapelu.
Najednou uviděl, jak něco leží v průjezdu.
Když se přiblížil, zjistil, že je to žena.
Měl lucernu, a tak si na ženu posvítil.
Měla podříznuté hrdlo.
Neviděl ovšem,
že pod zakrváceným oblečením má vyvržené vnitřnosti.
V té oblasti žilo několik lidí.
V domě, u jehož brány byla žena nalezena, dokonce byli lidé.
Nic neslyšeli a neviděli.
Zjevně to proběhlo tiše
přímo pod oknem, kde spali v posteli počestní lidé.
Byl to velmi zuřivý útok.
V márnici si všimli,
že vede hluboká, roztřepená rána od hrudní kosti až po břicho
a že je úplně oddělena tkáň v žaludku.
Když se úřady po okolí vyptávaly, jestli ji někdo nezná,
byla identifikována jako jistá Polly.
Mary Ann Nicholsové, známé jako Polly,
bylo v době jejího zavraždění 43 let.
Pokud víme, Polly nebyla v East Endu dlouho,
ale stala se z ní alkoholička a šlo to s ní z kopce.
Byla nesmírně chudá, žila sama
a snažila se vydělat si na živobytí příležitostnou prostitucí.
Ten večer pila
a neměla peníze na nocleh,
a tak ji vyhodili ze společné noclehárny.
2:10 POLLY ODCHÁZÍ Z NOCLEHÁRNY
Šla prodávat své tělo, aby si vydělala na nocleh.
Poslední slova, která Polly řekla správci noclehárny, byla:
„To mám ale pěkný čepec, co?“
Říkala něco ve smyslu:
„Jdu najít nějakého gentlemana,
protože mi to moc sluší.
Brzo se vrátím. Postel mi podržte.“
A tehdy byla napadena a strašlivě zohavena.
Vrah jí prsty sevřel krk
a zabil ji dřív, než stačila vykřiknout.
V East Endu 80. let 19. století
nebyly vraždy tak běžné, jak si možná myslíte,
a tak zřejmě policie vnímala Pollyinu vraždu jako něco ojedinělého.
3:45 NALEZENO POLLYINO TĚLO
Londýn byl v roce 1888 největší město na světě.
West End byl bohatý a vzkvétal,
East End byl velmi chudý.
Whitechapel byl součástí East Endu.
Byla to oblast, kde lidé sotva přežívali,
žili v chudobě a doslova umírali hlady.
Mimo hlavní ulice byly uličky a dvorky zamořené krysami.
Opravdu hrůza. Lidé žili ve strašných podmínkách.
Mnoho svobodných žen v East Endu nemělo na vlastní dům ani byt.
Takže každý den musely schrastit čtyři ubohé pence,
aby si zaplatily lůžko v takzvané společné noclehárně.
Říkám „lůžko“,
ale mnohde to byly ve skutečnosti rakve vyrovnané podél zdi.
Ženy často musely provozovat příležitostnou prostituci.
Pokud potřebovaly ten výdělek, nic jiného jim nezbývalo.
ŽENY
Tyto ženy se označují jako „nešťastnice“,
protože propadly záchrannou sítí.
Myslím, že se na ně Jack Rozparovač zaměřoval,
protože byly snadná kořist a na chodníku byly zranitelné.
Pokud přežívaly díky prostituci,
dobře znaly ulice.
Takže ve skutečnosti místo vraždy určily oběti.
Kvůli tomu, co dělaly, věděly, kam své klienty vzít,
aby nehrozilo vyrušování.
A tak si nevědomky vybraly ideální místo pro svou vlastní vraždu.
Polly Nicholsová tedy byla zabita 31. srpna.
Hned následující týden, 8. září,
došlo k další vraždě, k vraždě Annie Chapmanové.
Annie byla nalezena zabitá na dvoře v Hanbury Street.
Také v East Endu, poblíž místa, kde o život přišla Polly.
Ležela na zádech na dvoře, tváří ke schodům.
Byla stejně jako Polly ošklivě zohavená.
Vrah si opět vzal trofej.
Vyřízl oběti lůno a odnesl si ho,
což naznačovalo,
že ji vrah možná zabil proto, aby získal tuto část jejího těla.
Annie byla z obětí nejstarší.
Bylo jí 47 let.
Podle policejních záznamů Annie neměla žádný příjem.
Kvůli obživě začala na ulici prodávat cetky.
Když to nestačilo, uchýlila se k příležitostné prostituci.
Stejně jako Polly Nicholsová v noci před její vraždou
neměla peníze na nocleh.
1:45 ANNIE ODCHÁZÍ Z NOCLEHÁRNY
Svědkové vypověděli, že obcházela ulice a hledala klienta.
A pak během noci viděla svědkyně, jak Annie mluví s mužem
před vchodem na Hanbury Street 29,
ale neviděla mu do tváře.
Později vypověděla, že podle oblečení vypadal na cizince.
Předpokládá se, že to byl Jack Rozparovač.
A podle policejních záznamů následně došlo k tomu,
že vešli do brány v čísle 29, která se nikdy nezamykala.
Vedla do průchodu.
A ten temný průchod vedl na dvorek.
Tam Jack Annie zabil.
ILUSTRACE Z NOVIN
V době vraždy Annie bydlel na Hanbury Street číslo 27,
tedy ve vedlejším domě,
muž jménem Albert Cadosch.
Šel na záchod, který byl dole na zahradě,
a zaslechl, jak někdo vykřikl: „Ne,“ a ránu do plotu.
Mnozí si myslí, že to byl náraz těla do plotu.
Kdyby se podíval přes plot,
zřejmě byl by svědkem vraždy Annie Chapmanové.
Annie měla hrdlo podříznuté zleva doprava
směrem dozadu k páteři.
Rozřízl ji až k hrudní kosti.
Vytáhl jí střeva a dal jí je přes rameno.
U nohou měla několik předmětů z kartounové kapsy,
která byla rozříznutá.
Byl tam hřeben, kus papíru,
nejrůznější věci, které měla v kapse.
Rozložil je téměř systematicky u jejích nohou.
Velmi bizarní.
A protože byla zohavena stejně jako Polly,
policie měla za to, že to byl stejný pachatel.
Na místě činu hledali stopy, které tam vrah zanechal.
Tehdy policie našla v rohu dvorku čerstvě vypranou koženou zástěru.
A říkali si: „Už ho máme. Máme vraha.“
Byli tak vzrušení proto,
že po vraždě Polly Nicholsové
už policie vyšetřovala podezřelého zvaného Kožená zástěra.
Prostitutky ve Whitechapelu
tehdy začaly mluvit o zlověstné Kožené zástěře.
Byly přesvědčeny, že pachatelem je on.
Byl to muž jménem John Pizer, který žil ve Whitechapelu.
Byl to švec, nosil tedy logicky koženou zástěru.
Když našli koženou zástěru,
odvlekli ho na policejní stanici a důkladně ho vyslechli.
Ukázalo se, že kožená zástěra, kterou našli,
nemá s vraždou nic společného.
Byl to jen místní obyvatel, který si vypral zástěru
a dal ji přes plot, aby uschla.
Pizer měl na noci vražd neprůstřelné alibi,
a tak byl coby podezřelý propuštěn.
A ukázalo se, že je jen první z dlouhé řady podezřelých.
Tehdy policie pochopila,
že se ve Whitechapelu děje něco velmi špatného.
Dvě strašné vraždy, příšerná zohavení,
zřejmě způsobená stejnou rukou.
Děsivé bylo to, že po městě chodil někdo,
kdo vás chtěl zabít,
přitom jste ho neznali a nikdy jste mu neublížili.
Nechtěl vás zabít z nějakého důvodu.
Veřejnosti se začala zmocňovat hrůza.
Lidé si říkají: „Jaká zrůda by tohle udělala?“
WHITECHAPELSKÁ ZRŮDA
Vypadalo to, že se vrah ve Whitechapelu vyzná.
Whitechapel v té době tvořila spousta úzkých uliček,
křivolaké úzké průchody mezi domy.
Stačilo vědět, kde je nejbližší díra,
kterou rychle zmizí z místa činu.
Když došel na rušnou Whitechapel Road,
která vedla středem, nebo na Commercial Street,
na rušné tepny,
pak už měl cestu volnou a mohl se ztratit v davu.
Policie se velmi záhy rozhodla nemluvit s novináři
o podniknutých krocích a o směru vyšetřování.
Novináři samozřejmě hledali senzační příběhy
a frustrovalo je, že nejsou žádná vodítka,
jen podezřelý „Kožená zástěra“.
8. ZÁŘÍ VRAŽDA ANNIE
Potom 27. září 1888 obdržela Ústřední tisková agentura
velmi zajímavý dopis psaný červeným inkoustem.
Začínal: „Vážený šéfe, pořád slýchám, že mě policie chytila.
Jen tak mě nechytí.“
Pak se posměšnými výrazy chlubí, co udělal.
Policie ho nemůže chytit.
A na konci je podpis: „S úctou Jack Rozparovač.“
S ÚCTOU JACK ROZPAROVAČ
Dopis s oslovením „vážený šéfe“ je nejdůležitější dokument, který máme,
protože právě z něj pochází jméno „Jack Rozparovač“.
Shrnul, co těm ženám udělal.
Rozpáral je.
Takováhle hrůza zachycená v přezdívce,
„Jack Rozparovač“, to je novinářský sen!
Vrah měl jméno, takže už to nebyla žádná mlhavá postava.
Měl jméno. Jack Rozparovač.
S ÚCTOU JACK ROZPAROVAČ
Bohužel většina policistů se domnívala,
že to je dílo podnikavého novináře,
kterého Scotland Yard znal.
Čili ten dopis napsal novinář.
Byl to hoax.
Mnoho lidí včetně příslušných policejních orgánů měla za to,
že identitu pachatele znají
a že je to člověk přímo z Ústřední tiskové agentury,
který chce zařídit, aby po novinách byla sháňka.
Já osobně si myslím, že ten dopis Jack Rozparovač nenapsal.
Když dopis dostali,
zřejmě nebyl žádný pravděpodobný podezřelý
ani směr vyšetřování, kterým by se policie ubírala.
Policie si zoufale přála průlom, a tak dopis zveřejnila.
Byl otištěn na plakátech,
ale také vyšel v novinách.
Ukázalo se, že to byla chyba,
protože to jméno bylo mrazivě přesné.
Jack Rozparovač. Chytilo se to.
A tvůrci hoaxů po celé zemi začali sahat po peru.
Celý říjen byla policie zaplavena dopisy
často od „Jacka Rozparovače“.
Z psaní dopisů s jeho podpisem byla skoro národní kratochvíle.
Každý dopis bylo třeba přečíst, posoudit
a pokud možno bylo třeba najít jeho pisatele,
takže už tak přetížení detektivové teď byli pomalu na zhroucení.
Potom 30. září,
několik dní poté, co policie získala dopis,
vrah udeřil znovu a za necelou hodinu spáchal dvě vraždy.
Té noci dnes říkáme „noc dvou událostí“.
Na tomto místě v jednu hodinu ráno
zajel Louis Diemschutz s koněm a vozem do dvora.
Hned tady za mnou.
A uviděl tělo ženy.
Byla to Elizabeth Strideová, třetí oběť Jacka Rozparovače.
Elizabeth byla Švédka.
Nějakou dobu pracovala jako chůva a jako uklízečka
a pak se bohužel uchýlila k prostituci.
Přišla, když jí bylo něco přes 20,
a nejdřív se ocitla v oblasti Brick Lane ve společných noclehárnách.
Do konce září si vydělala pár šilinků
úklidem noclehárny, kde spala.
Večer začala chodit ven a vydělané peníze utrácela.
Když našli tělo, měla kolem krku šátek,
který byl otočený na jednu stranu a uzel byl pevně stažený,
a měla dlouhý, zubatý řez,
který vedl skoro až k tomu šátku,
skoro jako kdyby ho vrah použil jako nějaký ukazatel.
Z krku tekl proud krve dolů do stoky v protějším rohu.
Na rozdíl od ostatních obětí měla jen podříznuté hrdlo.
Žádné zohavení.
Někdo je toho názoru, že jí Jack podřízl jen hrdlo,
protože ho vyrušil ten poník a vůz, který přijel do dvora.
Vrahovi bylo odepřeno uspokojení ze zohavení,
a tak hledal další oběť.
O 45 minut později
bylo v City na Mitre Square nalezeno tělo Catherine Eddowesové.
ZAVRAŽDĚNA 30. ZÁŘÍ 1888 - 46 LET
Teď stojím zhruba v místech,
kde bylo nalezeno tělo Catherine Eddowesové
v noci dvou událostí.
Narodila se ve Wolverhamptonu.
Oba rodiče jí zemřeli
a ona prošla několika sirotčinci.
Nakonec se přestěhovala do Londýna,
kde byla známa jako sexuální pracovnice,
ale možná jen příležitostná.
Našel ji kolem 1:45 ráno
konstábl Watkins,
který šel zadem kolem Mitre Street.
Přišel na náměstí.
Byl na obchůzce.
Posvítil si lucernou a ke svému úžasu uviděl tělo.
O 15 minut dřív tam nebyla.
Byla nejošklivěji zohavená ze všech dosavadních obětí.
To byla nová úroveň.
Podřezal jí hrdlo, rozřízl ji.
Do tváří jí vyřízl písmeno V, do víček také,
uřízl jí část ušního lalůčku, špičku nosu.
Vrah jí také vyřízl a odnesl dělohu a levou ledvinu.
Na náměstí bydlel jeden obyvatel,
policista Richard Pearce s rodinou, a právě spali.
Policista nic neslyšel
a kupodivu nic neslyšel a neviděl ani noční hlídač.
Jako kdyby ji tady zabil duch.
Když Catherine odvezli do márnice londýnské City a svlékli ji,
zjistili, že zástěra, kterou má na sobě,
je pochopitelně zakrvácená,
ale část chyběla, jako kdyby byla uříznutá.
Když se našlo tělo Catherine,
po Goulston Street šel policista
a svítil lucernou do dveří, aby se tam nikdo neschovával,
snažil se hledat zbraně
a ve vchodu do činžáku pro dělníky na Goulston Street uviděl krev.
A v té krvi spatřil kus látky.
Byla to část zástěry Catherine Eddowesové uříznutá na Mitre Square.
Někdo je toho názoru, že tam ten kus zástěry zůstal proto,
že si tam vrah utíral ruce a nůž.
Ale proč právě v tomto vchodu, to nikdo neví.
Ta krev na tom kusu zástěry
mohla patřit Catherine, mohla být z těch hrozných ran.
Mohla patřit vrahovi, pokud se neúmyslně pořezal,
když ji zohavoval.
Tehdy bohužel nebyly známy krevní skupiny,
takže to bylo k ničemu.
V mnoha dopisech zaslaných policii byla výhrůžka,
že pisatel pošle policii část těla.
Dva týdny po noci dvou událostí,
kdy zemřela Elizabeth a Catherine,
dostal místní obyvatel jménem George Lusk dopis.
Dne 16. října se posadil ke stolu
a večerní poštou mu přišel balíček.
Otevřel ho a uvnitř byl dopis z pekla.
K tomu dopisu byla přiložena polovina lidské ledviny.
George Lusk byl šéfem „výboru bdělosti“ ve Whitechapelu.
V podstatě v noci hlídkovali v ulicích
a podezřelé osoby měli pod stálým dohledem.
V dopise, který přišel do domu pana Luska, stálo:
„Pane Lusku, posílám vám půl ledviny, kterou jsem vzal jedné ženě.
Uchoval jsem ji pro vás.
Druhý kus jsem usmažil a snědl. Bylo to tuze dobré.
Možná vám pošlu krvavý nůž, který ji vyřízl,
mějte ale strpení.
Chyťte mě, svedete-li to, pane Lusku.“
Očividně říká, že je kanibal
a že snědl část ledviny oběti.
Hrůza.
Po doručení tohoto dopisu policie diskutovala,
jestli ta ledvina skutečně patřila Catherine.
Názory tehdejších lékařů byly různé,
byla to ale správná ledvina.
Byla to levá ledvina a Catherine přišla o levou ledvinu.
Jestli to opravdu byla její ledvina,
znamená to, že dopis je pravý, a je to šance 50 na 50.
Já osobně jsem tomu dopisu vždycky věřila.
Myslím, že je pravý, ale ostatní nesouhlasí.
Někdo říká, že je to jediný pravý dopis,
který přišel od vraha.
Já osobně si to nemyslím.
Myslím, že to byl vtip nějakého studenta medicíny.
Bylo běžné, že studenti medicíny získali části těla.
V každém případě hrůzostrašné zvěsti všem přímo uhranuly.
Skoro se z toho stala posedlost.
Lidé si říkali: „Musím se nějak zapojit.“
V říjnu 1888
policie systematicky prohledala domy v celém Whitechapelu.
Prohledali několik set domů,
vyšetřovali tisícovku lidí,
ale v podstatě neměli vůbec žádné vodítko.
Musíme si uvědomit,
že v roce 1888 měla policie velmi málo vyšetřovacích nástrojů.
Neměli věci jako otisky prstů
a rozhodně neměli kamerový systém,
který by jim umožnil dohled nad různými oblastmi.
Policejní vyšetřování v podstatě spočívalo v prohledávání oblasti,
jestli nenajdou nějaký použitelný otisk nohy.
Ale žádná z tradičních metod odhalování zločinu nefungovala.
Jsou svědci, kteří říkají: „Viděl jsem tohle a tamto,“
ale nevíme, jestli vraha skutečně viděli, nebo ne.
Významné bylo to, že měřil 168-170 centimetrů,
to ale zřejmě byla výška tehdejšího průměrného muže.
Různé stáří od 20 do 50, různé oblečení.
Problém u identifikace očitými svědky tehdy představovalo špatné osvětlení.
Byly dvě, tři ráno a byla tma. Osvětlení bylo minimální.
Co všechno postřehneme?
Svědci se často ve svých popisech velice mýlí.
Takže nikdo bohužel nevěděl, jak Jack Rozparovač vypadá.
Policie procházela londýnský East End
a pátrala po vrahovi.
Zajímavé je také to,
že se Jacka Rozparovače snažilo dopadnout mnoho lidí v přestrojení.
Víme o třech medicích, kteří se snažili vraha vylákat.
Po East Endu se potulovali muži převlečení za ženu
a doufali, že je napadne
a oni ho chytí.
Ženy se začaly ozbrojovat.
Máme proto vyobrazení,
na kterých drží nůž, zbraň, nůžky,
protože do ulic vyjít musely.
Jinak neměly kam jít. Musely vydělat své čtyři pence.
Byla to hrozná situace,
to pomyšlení, že příští zákazník může být poslední.
Celý říjen se obešel bez jediné vraždy,
hlavně protože policie byla v oblasti skutečně vidět víc.
Takže byl klid až do další vraždy, ke které došlo 9. listopadu.
A z celé řady vražd byla jednoznačně nejhorší.
Mary Jane Kellyové bylo asi 25 let,
takže byla z našich žen nejmladší.
A stejně jako ostatní oběti potřebovala peníze,
a tak pracovala jako nevěstka.
Měla ve Whitechapelu vlastní pokoj.
Muž jménem Thomas Bowyer si šel k Mary Jane Kellyové pro nájem.
Zaklepal na dveře. Nic.
A tak šel k postrannímu rozbitému oknu.
Odhrnul závěs
a naskytl se mu strašlivý pohled.
Naprosto otřesný.
V zamčené místnosti si vrah mohl dělat, co ho napadlo.
Maryino tělo bylo zcela vykuchané.
Měla odříznutý obličej, uřezaná prsa,
ležela na posteli a po celé místnosti byly vnitřnosti.
Zabil ji v domě.
Je to jediná vražda, ke které došlo v domě.
Policie tělo na posteli vyfotila.
Je to jedna z prvních fotografií místa činu.
Ani vám nedochází, že je to člověk. Bylo to děsivé.
Uřízl tři kusy masa
a dal je na noční stolek.
Vyřízl a vyjmul několik částí břicha,
rozmístil je kolem těla,
a jako kdyby to nestačilo, odřízl jí maso ze stehna,
obnažil stehenní kost
a pak jí vyřízl srdce.
Srdce Mary Jane Kellyové se ale bohužel nenašlo.
1.-4. OBĚŤ
Divizní policejní lékař u Scotland Yardu dr. Thomas Bond
provedl pitvu Mary Kellyové přímo v jejím pokoji.
Prý to vypadalo, jako kdyby Mary byla napadena ve spánku.
Sir Robert Anderson, zástupce komisaře u Scotland Yardu,
požádal o názor dr. Thomase Bonda
na všech pět vražd.
Anderson mu poslal zprávy
ke smrti Mary Nicholsové, Annie Chapmanové,
Elizabeth Strideové a Catherine Eddowesové.
S dr. Bondem byly konzultovány
některé z nejznámějších případů ze 70. a 80. let 19. století,
a to po celé zemi, nejen v Londýně.
Po letech práce ve Scotland Yardu
se začal zajímat o psychiku vraha.
Snažil se porozumět, jak dochází ke spáchání vraždy,
tedy nejen fyzické, medicínské stránce věci.
Dr. Thomas Bond se zřejmě pokusil
o sestavení prvního profilu sériového vraha.
Dne 10. listopadu podal Scotland Yardu zprávu,
která velmi ovlivnila to, jak dnes o Rozparovači uvažujeme.
Bond píše o podobnosti jednotlivých vražd.
Píše, že to mohl být nečekaný útok,
že oběti zaskočil.
Důkazy naznačují,
že se mu podařilo oběti velmi rychle přemoci
a uvést je do bezvědomí.
K úvaze, že oběti byly zabity, zatímco padaly k zemi,
dospěl dr. Bond ve své zprávě.
Působí to věrohodně,
protože oběti měly na krku stopy po stisku prstů,
což naznačuje, že byly rdoušeny, jistě nakonec nic necítily,
klesly na zem a potom jim podřízl hrdlo.
Následně je po smrti zohavil.
V 80. letech 19. století
pojem sériového vraha, jak ho známe dnes, ještě neexistoval.
Až v 70. letech 20. století
došlo k tomu, že byl „vynalezen“ termín „sériový vrah“.
Ale v roce 1888 veřejnost prostě nevěřila,
že existují lidé,
kteří zabíjejí bez zjevného motivu.
A tak tisk a veřejnost přicházeli s podezřelými jako vyšinutý doktor,
porodní bába,
řezník,
protože měli různé dovednosti, které měl Jack Rozparovač.
Řezník by měl znalost anatomie,
ale ne nutně chirurgické dovednosti.
Doktor by měl samozřejmě obojí.
Ale tehdejší lékaři se rozcházeli v názoru na to,
zda vrah měl chirurgické dovednosti a anatomické znalosti.
Určitě se zdálo, že ví,
kde se co v lidském těle nachází.
Jinak by nedokázal vyjmout různé orgány.
V některých případech zločin spáchal v téměř naprosté tmě.
Já si myslím, že určité znalosti a dovednosti mít musel,
jinak by to nedokázal.
Víme, že se nejednalo o loupežné vraždy.
Nebyly to vraždy z pomsty.
Nebylo to kvůli obohacení,
ze žárlivosti ani z opilosti.
Bylo to čistě pro uspokojení ze zohavení obětí.
Jak vraždění pokračovalo, zohavení bylo stále extrémnější,
protože méně intenzivní zohavení nestačilo k tomu,
aby mu poskytlo kýžené vzrušení.
Vraždy páchal pouze pro sexuální vzrušení.
Tento motiv nebo takovýto pohled na pachatele
předtím nikdy nikdo nezvažoval.
Bond ve své zprávě také uvedl svůj názor
na charakterové vlastnosti vraha.
Byl to tichý, vážený muž, pravděpodobně slušně oblečený.
Bond psal i o tom, jak bydlí.
Prý má pravděpodobně pokoj,
aspoň pokoj, kam se může odebrat, aby se umyl.
Píše i o jeho příjmu.
Prý má buď soukromý důchod, nebo soukromý příjem.
Píše o tom, že žije s rodinou.
Rodina ho možná chrání.
Mnoho lidí si tehdy myslelo, že Jack Rozparovač je možná šílenec,
a proto možná chodí po ulicích
s pěnou u úst a vypadá na první pohled zle
a ne moc dobře.
Nevěstky byly samozřejmě chytré
a k nikomu takovému by se nepřiblížily.
Myslím, že představa Jacka Rozparovače jako neznámého útočníka,
který chodí v ranních hodinách opuštěnými ulicemi s cylindrem
a černou brašnou,
je tady s námi už víc než 100 let.
Když se díváte na rané němé filmy,
kde je dáma přivázaná k železniční trati,
padouch, který jí to udělal, má vždy cylindr, černý plášť,
obvykle i velký knír.
Je to Jack Rozparovač z vašich představ.
A opravdu skvěle odpovídá skutečnému pachateli strašných činů.
Původ černé brašny
je u muže, který byl spatřen v místech vraždy Elizabeth Strideové.
Skutečně nesl černou brašnu,
ale ve skutečnosti byl za obchodem, právě se vracel domů,
měl dokonalé alibi a neměl s tím nic společného,
ale černá brašna se ujala.
Jack Rozparovač s cylindrem, s rozkládací brašnou
a s pláštěm
by myslím v tehdejším londýnském East Endu byl jako pěst na oko.
Jack Rozparovač musel chodit po ulicích,
aniž byl nějak zvláště nápadný.
V dané oblasti bylo tehdy mnoho jatek
a celkem běžným zjevem byli lidé v zakrváceném oblečení,
kteří se tam pohybovali v ranních hodinách.
Těsně po vraždě Mary Kellyové se stalo něco neobvyklého.
Uplynulo celkem dost času, a vraždy ustaly.
Proč vrah přestal zabíjet?
Ukojil svou touhu po krvi strašlivým zohavením Mary?
Pokud vraždění skončilo, vrahovi se něco stalo. Zemřel?
Možná opustil zemi, možná odjel na dovolenou,
zavřeli ho za jiný zločin.
Někdo spekuluje, že na tom byl dost špatně se zdravím.
Potom si někdo myslel, že to je možná námořník.
Spáchal vraždu a pak zmizel na lodi, která odplula.
To je skoro recept na dokonalou vraždu.
A pak je tu teorie ústavu pro choromyslné.
Vraždy skončily, protože vrah šel do ústavu pro choromyslné.
Na začátku vyšetřování měla policie spoustu podezřelých.
Jako kdyby je vytahovala z klobouku.
U každého, koho podezřívali kvůli podezřelému chování,
nebo protože připomínal někoho, koho viděl nějaký svědek,
museli prověřit jeho verzi.
A za ta léta bylo samozřejmě mnoho lidí,
kteří prováděli vlastní pátrání a přišli s vlastními podezřelými.
A je několik podezřelých, které je třeba brát vážně.
Jedním podezřelým z policejních spisů
je Montague John Druitt.
Druitt byl advokát v jižním Londýně,
ale byl také učitel.
Zhruba v listopadu 1888 byl propuštěn.
Jeho tělo bylo nalezeno v Temži posledního dne roku 1888.
Když vraždy skončily,
podle jedné policejní teorie spáchal sebevraždu.
A tak je zajímaly sebevraždy,
k nimž došlo krátce po vraždě Mary Kellyové.
Zajímavá byla sebevražda Montaguea Johna Druitta.
Podle policejních zpráv
ho za vraha považovala jeho vlastní rodina.
Jeho bratr vypověděl, že byl jistou dobu psychicky labilní.
Našel dopis, ve kterém stálo, že zešílí
a je lepší, když zemře.
Neexistuje ale žádný jasný důkaz, že by Druitt navštěvoval Whitechapel,
natož že byl viděn s některou z žen v noci její vraždy.
Podle všeho jde jen o to, že ho našli utopeného v Temži
na konci toho roku.
Dr. Francis Tumblety patří k nejzajímavějším podezřelým.
Jako jediný z podezřelých byl v souvislosti s vraždami zatčen
těsně před vraždou Mary Kellyové.
Byl to Američan a dostal kauci.
Nechal ji propadnout a vrátil se do Ameriky.
V New Yorku potom začal dávat rozhovory a říkal:
„Zatkli mě pro podezření, že jsem tím vrahem.“
Říkal: „Udělal jsem to, co všichni ostatní.
Fascinovalo mě to, a tak jsem se do těch míst vydal.“
A policie ho zkrátka zatkla
pro podezření, že je to Jack Rozparovač.
Samozřejmě ale neexistují důkazy, že vrahem je on.
Poslední hlavní podezřelý po Tumbletym a Druittovi
byl uveden jen jako Kosminski.
Jméno Kosminski zřejmě pochází z policejních záznamů.
Popisovaly ho jako polského Žida, který se dostal do ústavu pro choromyslné.
Nevíme, kdo to byl,
ale proběhl průzkum
a zřejmě to byl velmi důkladný průzkum záznamů ústavů pro choromyslné,
kdy se hledalo toto jméno.
Byla nalezena jediná osoba, a sice muž jménem Aaron Kosminski.
Aaron Kosminski bydlel ve Whitechapelu.
Byl to mladý polský Žid.
Ale do ústavu nastoupil až v roce 1891.
Pohyboval se po Whitechapelu tři roky po smrti Mary Kellyové,
takže to neodpovídá úvaze,
že podezřelého zavřeli krátce po poslední vraždě.
Sir Robert Anderson
a vrchní inspektor Donald Sutherland Swanson,
nejvýše postavení policisté řešící případ, si mysleli,
že vrahem byl muž jménem Kosminski.
Anderson a Swanson mohli znát všechny důkazy proti podezřelým.
Pokud si mysleli,
že důkazy proti Kosminskému jsou silnější než proti jiným podezřelým,
pak je mezi hlavními kandidáty na Jacka Rozparovače.
Jediný problém je v tom, že s jistotou nemůžeme říct,
že měli na mysli právě Aarona Kosminského.
V průběhu let podezřelých přibývalo
a objevovaly se různé teorie.
Jak ve filmu Z pekla s Johnnym Deppem,
tak v televizním seriálu s Michaelem Cainem z roku 1988
což jsou asi dvě nejznámější fiktivní verze příběhu Rozparovače,
byl vrahem sir William Gull.
Sir William Gull,
který byl vrahem téměř ve všech filmech, které kdy uvidíte,
je od 70. let spojován s takzvanou královskou konspirační teorií.
Podle této teorie měl vnuk královny Viktorie princ Albert Victor
poměr s prostitutkou z East Endu a narodilo se jim dítě,
děvče jménem Alice.
Alice měla chůvu Mary Jane Kellyovou.
Ta měla čtyři kamarádky, Polly, Annie, Elizabeth a Catherine.
A společně začaly vydírat královskou rodinu a vládu,
protože věděly o utajeném dítěti.
Proto byl vyslán královský lékař sir William Gull,
aby je našel a zabil, aby se tajemství neprozradilo.
Potíž je v tom, že sir William Gull měl v roce 1887 mrtvici,
takže fyzicky nebyl schopen se potulovat po Whitechapelu,
ženy zavraždit a zohavit.
Gull nebyl v dané době podezřelým,
jméno není v policejních spisech,
v tehdejších novinách
ani v žádné tehdejší dokumentaci spojené s případem.
I když ta teorie byla zcela vyvrácena,
zůstala v povědomí.
Mnozí lidé obviňují doslova kohokoliv, kdo byl tehdy naživu.
A myslím, že mnoho lidí bylo obviněno bez reálných důkazů,
protože existuje velmi málo záznamů.
Vraždy Jacka Rozparovače, jak se o nich běžně uvažuje,
skončily na podzim roku 1888.
Během několika týdnů bylo zavražděno pět obětí.
Existuje ale policejní spis o vraždách,
který začíná rokem 1888 a končí rokem 1891
a zabývá se více než pěti oběťmi.
Nevíme, kolik dalších obětí whitechapelských vražd v širším pojetí
mohl mít na svědomí Rozparovač.
Existuje spis, kterému říkáme „spis podezřelých“.
Týká se lidí, kteří byli vyslýcháni
a možná také krátce podezříváni.
Tento spis zmizel,
nevíme, kam a co se s ním stalo.
Bylo známo, že v letech po 80. letech 19. století,
v 90. letech 19. století policisté mohli bádat v písemnostech.
A zdá se, že v té době některé listy nebo celé zprávy,
fotografie obětí, které dnes máme,
pomalu mizely a brali si je lovci suvenýrů.
Bondova zpráva zmizela ze spisu na několik let,
a když se našla, přišla anonymně do Scotland Yardu.
Zmizel dopis nadepsaný „vážený šéfe“.
Naštěstí se později vrátil
a některé z fotografií obětí
byly objeveny v posledních desetiletích.
Je to jako skládačka.
Máte dílky,
ale některé z nich do skládačky nezapadají.
A tak poskládáte všechny ty, které podle všeho tvoří obraz.
Pak získáte obraz a v něm některé části chybí.
Jako historičku zločinu mě frustruje, že nemůžu říct, kdo to udělal.
Ještě důležitější je vyřešit ty vraždy
kvůli rodinám a potomkům obětí, protože jsou stále mezi námi.
Čím víc lidí se tím zabývá, tím víc toho vyjde najevo.
A čím víc toho vyjde najevo, tím víc se příběh vyvíjí,
rozvíjí, nabývá různé podoby
a ubírá se směrem, který byste nikdy nečekali.
Rádi bychom věděli, kdo byl Jack Rozparovač.
Aby se záhada vyřešila. To by bylo skvělé.
Uvítali bychom ale také jakoukoli novou informaci,
kterou lidé mají.
Možná má někdo na půdě nějaké dokumenty.
Možná je má ve sklepě.
Myslím si, že někde by mohlo být něco,
co by případ mohlo posunout a případně ho i vyřešit.
Možná jednou někdo otevře kufr nebo kufřík
a najde důkaz o tom, kdo byl Jack Rozparovač.
Ale dokud se to nestane, je to stále záhada.
MÁTE-LI DOKUMENTY ČI ARTEFAKTY
SOUVISEJÍCÍ S JACKEM ROZPAROVAČEM, NAVŠTIVTE UNSOLVED.COM
UNSOLVED.COM
Překlad titulků: Miroslav Pošta