The Ripper! Han har gjort det igen!
The Ripper har gjort det igen!
Folk kender navnet Jack the Ripper,
selv om de ikke ved, hvad Jack the Ripper gjorde.
Han var en grusom morder, Jack the Ripper.
Han blev aldrig pågrebet eller straffet. Smart fyr. Yay!
Det skete i victoriatidens London, men der findes bøger om Jack the Ripper
på japansk, kinesisk, italiensk og spansk.
Navnet er kendt alle vegne.
Det er ude med Jack the Ripper!
Brug ikke det fjollede navn!
Jack lever sit eget liv, løsrevet fra det, han faktisk gjorde.
Når han hører, hvor grufulde forbrydelserne var, ændres ens perspektiv.
De var gruopvækkende.
Han forsøgte at skære hendes næse og et øre af,
lavede snitsår og flænger.
Han skar hendes hjerte ud.
Man bliver lamslået.
Mysteriet er populært af flere grunde.
Jack the Ripper skræmte folk,
som ingen morder før havde gjort før,
og ingen morder har gjort siden.
Og det forbliver populært, fordi historien hele tiden udvikler sig.
Det skete for mere end 135 år siden,
men vi forsøger stadig at opklare mysteriet.
31. AUGUST 1888
WHITECHAPEL-KVARTERET
TRE KILOMETER ØST FOR DET CENTRALE LONDON
Tidligt om morgenen 31. august 1888
patruljerer en betjent i Whitechapel.
Pludselig ser han noget i en portåbning.
Der ligger en kvinde på jorden.
Han har en lygte og lyser på hende.
Hendes hals er skåret over.
Han ser ikke, at under det blodige tøj er hendes mave sprættet op.
Der boede flere i området.
Der boede folk i huset ved porten, hvor hun blev fundet.
De bemærkede intet.
Det er foregået meget stille
lige under et vindue,
hvor retskafne folk lå og sov i deres senge.
Det var et yderst voldsomt overfald.
På lighuset bemærkede man en dyb flænge,
der gik fra brystbenet til underlivet
og var gået ned gennem indvoldene.
Da politiet spurgte folk, om de genkendte hende,
blev hun identificeret som Polly.
Mary Ann Nichols, som blev kaldt Polly,
var 43 år gammel, da hun blev myrdet.
Polly havde ikke opholdt sig længe i Londons East End.
Hun var alkoholiker og inde i en nedadgående spiral.
Hun var meget fattig og boede alene.
Hun tjente lidt på at prostituere sig.
Hun havde drukket og kunne ikke betale for et sted at sove.
Så hun blev smidt ud fra et logihus.
KL. 2.10 POLLY FORLADER LOGIHUSET
Hun ville sælge sex for at få penge til et sted at sove.
Pollys sidst kendte ord var til logihusets opsynskvinde:
"Kan du se min fine hat?"
Det var hendes måde at sige:
"Jeg skal nok få fat i en herre,
for se, hvor fin jeg er.
Jeg kommer tilbage. Hold min seng. Vi ses snart."
Og så blev hun overfaldet og skamferet på grusom vis.
Morderen lagde fingrene om hendes hals
og dræbte hende, før hun kunne råbe op.
I 1880'ernes East End
var mord ikke så udbredt, som man måske tror.
Politiet har nok betragtet mordet på Polly som et enkeltstående tilfælde.
KL. 3:45 FUND AF POLLYS LIG
I 1888 var London verdens største by.
I West End boede de rige,
i East End boede de fattige.
Whitechapel var et kvarter i Londons East End.
Der boede folk, som hutlede sig gennem tilværelsen,
levede i fattigdom og bogstaveligt talt døde af sult.
Bag hovedstrøgene var der rotteplagede passager og gårde.
Frygteligt. Folk levede under usle forhold.
Mange enlige kvinder i East End havde ikke råd til egen bolig,
så hver dag måtte de prøve at skrabe fire pence sammen
til en seng for natten
i et såkaldt logihus eller herberg.
Og jeg siger seng, men mange steder var det kister,
som stod i rækker langs væggene.
Mange kvinder måtte af og til prostituere sig.
De gjorde, hvad der var nødvendigt, for at tjene pengene.
KVINDER
Kvinderne blev kaldt "ulyksalige",
for de var faldet mellem maskerne.
Jeg tror, Jack the Ripper gik efter de kvinder,
fordi de var nemme mål og sårbare kvinder, som gik på gaden.
Hvis de overlevede ved hjælp af prostitution,
så kendte de gaderne.
Så faktisk valgte ofrene drabsstederne.
De vidste, hvor de kunne være sammen med kunderne
uden at blive forstyrret.
Så de valgte uforvarende det perfekte sted at blive myrdet.
Polly Nichols blev dræbt 31. august.
En uge senere, 8. september,
blev endnu en myrdet, nemlig Annie Chapman.
Annie blev fundet myrdet i en baggård på Hanbury Street.
Ligeledes i East End, tæt på hvor Polly blev dræbt.
Hun lå på ryggen i gården med hovedet vendt mod trappen.
Hun var blevet frygteligt skamferet ligesom Polly.
Morderen har taget et trofæ.
Han har fjernet hendes livmor,
hvilket tydede på, at mordet blev begået,
for at morderen kunne skaffe sig den del af hendes anatomi.
Annie var det ældste offer. Hun var 47 år.
Ifølge politirapporterne havde Annie overhovedet ingen indtægt.
For at overleve begyndte hun at sælge nips på gaden.
Når det ikke fungerede, tyede hun til prostitution.
Nøjagtig som Polly Nichols kunne hun, aftenen før hun blev myrdet,
ikke betale for sin seng.
KL. 1.45 ANNIE FORLADER LOGIHUSET
Ifølge vidner gik hun omkring på udkig efter en kunde.
Og på et tidspunkt så et vidne Annie tale med en mand
udenfor hoveddøren til Hanbury Street 29.
Hun så ikke hans ansigt.
Hun sagde senere, at han så udenlandsk ud
på grund af sin påklædning.
Man mener, at det var Jack the Ripper.
Og ifølge politiets rapporter sker der så det,
at de to går ind gennem indgangen, som aldrig var låst.
Den førte til en passage, som førte ind til baggården.
Der dræbte Jack Annie.
AVISTEGNING
HER LÅ LIGET
Da Annie blev dræbt, boede der nabohuset, Hanbury Street 27,
en mand ved navn Albert Cadosch.
Han skulle på toilettet, som lå bagerst i haven.
Han hørte et "nej" og så et dunk mod plankeværket.
Mange mener, han hørte Annie ramme plankeværket.
Hvis han havde kigget over plankeværket,
havde han sandsynligvis set mordet på Annie Chapman.
Annies hals var skåret over fra venstre mod højre ind til rygsøjlen.
Hun var sprættet op til brystbenet.
Hendes tarme var taget ud og lagt over hendes skulder.
Ved hendes fødder lå flere genstande fra hendes lommepose,
som var blevet skåret op.
Der var en kam, et stykke papir,
alle mulige ting fra lommeposen, som hun havde haft på.
Han havde arrangeret dem ved hendes fødder. Meget bizart.
Da hun var skamferet på samme måde som Polly,
mente politiet, at begge mord var begået af den samme.
På gerningsstedet leder man efter spor af morderen.
Politiet finder et nyvasket læderforklæde i hjørnet af gården.
De tænker: "Nu har vi morderen!"
Glæden skyldtes,
at efter mordet på Polly Nichols
efterforskede politiet en mistænkt, man kaldte Læderforklædet.
Whitechapels prostituerede talte om en skummel type, de kaldte Læderforklædet.
De mente, at han var gerningsmanden.
Læderforklædet hed John Pizer og boede i Whitechapel.
Han var lappeskomager og arbejdede iført læderforklæde.
Da de fandt læderforklædet,
slæbte de ham med på stationen,
hvor de afhørte ham grundigt.
Det viste sig, at læderforklædet, de fandt,
intet havde med mordet at gøre.
En beboer havde blot gjort sit læderforklæde rent
og lagt det ud til tørre.
Pizer havde skudsikre alibier for mordnætterne, så han blev løsladt.
Han var blot den første i en lang række af mistænkte i sagen.
Politiet indså, at der var noget helt galt i Whitechapel.
To forfærdelige mord, frygtelige skamferinger,
sandsynligvis dræbt af den samme.
Det skræmmende var, at der gik en rundt,
som ønskede at dræbe en.
Man havde aldrig mødt eller gjort vedkommende noget.
Vedkommende dræbte ikke af en grund.
Mordene spreder rædsel.
Folk tænkte: "Hvilket uhyre gør den slags?"
WHITECHAPEL-UHYRE
Morderen virker stedkendt i Whitechapel.
Whitechapel bestod dengang af mange smalle passager,
små, snoede gyder mellem bygninger.
Han skal bare kende det nærmeste smuthul,
som han hurtigt kan flygte fra gerningsstedet ad.
Når han når Whitechapel Road,
hovedgaden gennem kvarterets centrum, eller Commercial Street
de befærdede gader, kan han forsvinde i mængden.
Politiet besluttede tidligt ikke at udtale sig til pressen
om deres handlinger, eller hvilke spor de efterforskede.
Journalisterne var naturligvis på udkig efter sensationelle historier,
og blev frustrerede over, at der ikke var nogen spor
bortset fra Læderforklædet.
Den 27. september 1888
modtog Central News Agency et meget interessant brev.
I rødt blæk står der: "Kære chef. Jeg hører, at politiet har fanget mig.
De fanger mig ikke så let."
Derefter hoverer han over det, han har gjort.
Politiet kan ikke fange ham.
Og det er underskrevet "Ærbødigst Jack the Ripper".
ÆRBØDIGST JACK THE RIPPER
Brevet er nok det vigtigste dokument, vi har.
For det giver os navnet Jack the Ripper.
Det beskriver, hvad han gjorde ved kvinderne.
De blev sprættet op.
Et så grumt tilnavn,
Jack the Ripper, er en journalists drøm.
Morderen har nu et navn og er ikke længere uhåndgribelig.
Han har navnet Jack the Ripper.
ÆRBØDIGST JACK THE RIPPER
Problemet er, at mange politifolk mener, at brevet er skrevet af en journalist,
som er kendt af Scotland Yard.
Altså at brevet er skrevet af en journalist og er et falsum.
Dengang mente mange, også politifolk,
at de kendte identiteten på den, som skrev brevet,
og at det var en fra Central News Agency
som prøvede at piske en stemning op i pressen.
Jeg tror ikke, at "Kære chef"-brevet blev skrevet af Jack the Ripper.
Da Ripper-brevet kom,
var der tilsyneladende ikke en sandsynlig mistænkt
eller en bestemt retning i politiets efterforskningen.
Politiet ønskede desperat et gennembrud, så de offentliggjorde brevet.
Det blev trykt på plakater,
og det kom også i aviserne.
Det var en fejl at frigive det,
for navnet var så skræmmende præcist.
Jack the Ripper. Det slog an.
Og fupmagere i hele landet greb pennene.
Og igennem hele oktober måned var politiet ved at drukne i breve,
mange signeret Jack the Ripper.
Det blev næsten en folkesport at skrive breve signeret Jack the Ripper.
Ethvert brev skulle læses og vurderes.
Om muligt skulle forfatteren opspores.
Så de allerede overbebyrdede efterforskere var ved at segne under byrden.
Den 30. september,
få dage efter politiet modtog "Kære chef"-brevet,
slog morderen til igen og begik to mord indenfor en time.
Den nat kalder vi Natten med to hændelser.
Lige her klokken et om natten
førte Louis Diemschutz sin hest og vogn ind i gården
lige bag muren her.
Han så liget af en kvinde.
Det var Elizabeth Stride, Jack the Rippers tredje offer.
Elizabeth var svensk.
Hun havde arbejdet som barnepige og rengøringskone
og kom desværre ind i prostitution.
Hun kom til England, da hun var først i tyverne, og boede i starten
i logihuse i området omkring Brick Lane.
Sidst i september
tjente hun lidt på at gøre rent i det logihus, hun boede i.
Hun begyndte at gå ud om aftenen og bruge sine penge.
Hun blev fundet med et tørklæde om halsen,
som var bundet stramt med en knude på den ene side,
og der var en lang flænge som næsten fulgte tørklædets kant,
som om morderen havde fulgt det, da han skar.
Blod strømmede ud fra halsen
og ned i rendestenen i det modsatte hjørne.
Til forskel fra de andre ofre havde hun kun fået halsen skåret over.
Ingen skamferinger.
Nogle mener, at Jack blot skar Elizabeths hals over,
fordi han blev forstyrret, da hesten og vognen kom ind i gården.
Og da han ikke har nået skamferingen,
går morderen på jagt efter et andet offer.
I city finder man tre kvarter senere
liget af Catherine Eddowes på Mitre Square.
CATHERINE EDDOWES MYRDET 30. SEPTEMBER - 46 ÅR
Jeg står cirka, hvor liget af Catherine Eddowes blev fundet
på Natten med to hændelser.
Catherine fødtes i Wolverhampton.
Hendes forældre døde, og hun kom på børnehjem.
Til sidst flytter hun til London,
hvor man ved, hun solgt sex, men måske kun af og til.
Hun blev fundet omkring kl. 1.45
af politibetjenten Watkins,
som kom bagfra ind på Mitre Street.
Han gik ind på torvet.
Han er på patrulje.
Han lyser med sin lygte og får et chok,
da han ser liget.
Hun lå der ikke et kvarter før.
Hun var det hidtil mest skamferede offer.
Det har eskaleret. Halsen er skåret over, hun er sprættet op.
Der er snittet v'er i hendes kinder og øjenlåg,
En del af øreflippen er skåret af og hendes næsetip.
Morderen har taget livmoren og venstre nyre med sig.
Der var kun én beboelse på torvet, politimanden Richard Pearces,
som lå og sov med sin familie.
Politimanden hørte intet.
Og forbløffende nok hørte eller så nattevagten ingenting.
Det er, som om hun blev dræbt af et genfærd.
Da Catherine ankom til lighuset og blev klædt af,
bemærkede de, at forklædet, hun havde haft på,
var indsmurt i blod, forståeligt nok,
men en del af det var blevet skåret af.
Efter fundet af Catherine Eddowes lig, gik en politimand ned ad Goulston Street.
Han lyser ind i døråbningerne for at sikre sig, ingen skjuler sig der.
Han leder efter våben
og får øje på blod ved indgangen til Model Dwellings på Goulston Street.
I blodet ser han et stykke stof.
Det var et stykke af Catherine Eddowes forklæde,
som var blevet fjernet fra Mitre Square.
Nogle mener, at stykket af forklædet blev smidt der,
fordi morderen havde tørret sine hænder og sin kniv af i det.
Men ingen ved, hvorfor det blev smidt lige der.
Blodet på stykket af forklædet
kan have været Catherines fra skamferingen.
Det kan have været morderens, som måske skar sig,
mens han skamferede hende.
Desværre kendte man ikke til blodtyper dengang,
så det var ubrugeligt.
I mange breve blev der truet med at sende en legemsdel til politiet.
To uger efter De to hændelser,
drabene på Elizabeth og Catherine,
modtog en lokal mand ved navn George Lusk et brev.
Han satte sig ved middagsbordet den 16. oktober,
og der kom en lille pakke med aftenposten.
Han åbnede den og fandt brevet "fra Helvede".
FRA HELVEDE
Sammen med brevet lå en halv menneskenyre.
George Lusk var leder
af vagtværnet Whitechapel Mile End Vigilance Committee.
De patruljerede i gaderne om natten
og holdt øje med mistænkelige personer.
I brevet, som mr. Lusk modtog stod:
"Mr. Lusk. Jeg sender Dem en halv nyre, jeg tog fra en kvinde.
Præserveret for Dem.
Den andel halvdel stegte og spiste jeg. Den smagte godt.
Måske sender jeg den blodige kniv, som skar den ud,
hvis De venter lidt endnu.
Signeret "Fang mig, når De kan, mr. Lusk".
Han skriver, at han er kannibal,
og at han har spist et stykke af offerets nyre.
Rædsomt.
Med hensyn til brevet til Lusk diskuterede politifolk,
om det rent faktisk var Catherines nyre.
Lægerne havde forskellige opfattelser.
Men det var den rigtige nyre.
Det var den venstre nyre, og Catherine fik fjernet sin venstre nyre.
Hvis det var Catherines nyre,
så er brevet ægte, og der er 50 procents chance.
Jeg har altid ment, at brevet til Lusk var ægte, men andre er uenige.
Nogle hævder, at det er det eneste brev, som kom fra morderen.
Det mener jeg ikke.
Jeg tror, det var en spøg fra en lægestuderende.
Lægestuderende fik ofte fingre i ligdele.
Men sagen er, lod sig rive med af Jack the Ripper-sagen.
Det blev nærmest blevet en besættelse.
Folk brændte for at være med.
I oktober 1888 ransagede politiet alle boliger i Whitechapel.
Hundredvis af huse blev ransaget.
Tusind mennesker blev efterforsket,
men de havde ikke rigtigt noget at gå efter.
Det er vigtigt at huske på, at i 1888 havde politiet begrænsede
redskaber til rådighed i efterforskningen.
De havde ikke fingeraftryk,
og de havde ikke overvågningskameraer,
så de kunne holde øje med diverse områder.
Efterforskningen bestod af en gennemsøgning af området.
Var der måske et brugbart fodaftryk?
Men ingen af de traditionelle efterforskningsmetoder gav resultat.
Der var vidner, som så dette eller hint.
Men vi ved ikke, om de så morderen eller ej.
Mange vidner beskriver ham som omkring 170 cm høj.
Men det var nok gennemsnitshøjden for en mand på den tid.
HVORNÅR HOLDER DE OP?
Forskellige aldre, fra 20 til 40 år, forskellig påklædning.
Problemet med identifikation fra øjenvidner er,
at belysningen var ringe.
Ved totiden om morgenen er det mørkt. Belysningen er sparsom.
Hvor godt lægger vi mærke til ting? Vidnebeskrivelser er ofte forkerte.
Så desværre vidste ingen, hvordan Jack the Ripper så ud.
Politifolk går rundt i Londons East End
og leder efter morderen.
Og interessant nok er mange i forklædning i et forsøg på at pågribe "opsprætteren".
Tre lægestuderende agerer lokkeduer.
Mænd forklædt som kvinder gik rundt i East End
i håb om at blive overfaldet af Jack the Ripper, så de kunne fange ham.
Kvinder bevæbnede sig.
Der er tegninger, hvor de holder knive, revolvere og sakse.
De er nødt til at gå på gaden.
De skal tjene de fire pence til en seng.
Men det må være frygteligt at vide, at ens næste kunde kan blive ens sidste.
Hele oktober gik uden mord.
Det skyldtes i høj grad, at man øgede politiets tilstedeværelse.
Så der skete ikke noget før det næste mord 9. november.
Og er langt det værste i rækken.
Mary Jane Kelly var midt i tyverne,
så hun er den yngste af kvinderne.
Og i lighed med de andre ofre
havde hun brug for penge, så hun arbejdede som glædespige.
Hun har sit eget værelse i Whitechapel.
En mand ved navn Thomas Bowyer kommer efter Mary Jane Kellys husleje.
Han banker på døren. Ingen reaktion.
Han går om til et knust vindue.
Han trækker gardinet til side og ser et skrækkeligt syn.
Det var rystende.
I det aflåste værelse kunne morderen gøre, hvad han ville.
Alle Mary Kellys organer var taget ud.
Hendes ansigt var skåret af, brysterne fjernet.
På sengen lå indvoldene spredt.
Hun er den eneste, som blev dræbt inden døre.
Politiet fotograferede liget på sengen.
Det er et af de første fotos fra et gerningssted.
Man tror næppe, det er et menneske. Det var gruopvækkende.
Han havde skåret tre kødflapper af
og lagt dem på sengebordet.
Han havde fjernet flere organer og lagt dem rundt om hendes lig.
Som om det ikke var nok, skar han kødet af hendes lår,
så lårbenet blottedes.
Så skar han hendes hjerte ud.
Desværre blev Mary Jane Kellys hjerte aldrig fundet.
Scotland Yards politilæge, dr. Thomas Bond,
obducerede Mary Jane Kelly, mens hun lå på sit værelse.
De sagde, det så ud til,
at Mary sov, da hun blev overfaldet.
Sir Robert Anderson, vicepolitidirektør for Scotland Yard,
spurgte dr. Thomas Bond til råds angående de fem mord.
Anderson sendte ham ligsynsrapporterne
vedrørende Mary Nichols, Annie Chapman,
Elizabeth Stride og Catherine Eddowes.
Dr. Bond var blevet konsulteret
i nogle af de mest berygtede sager i 1870'erne og 1880'erne
i hele landet, ikke kun i London.
Efter flere års arbejde for Scotlands Yard
blev han interesseret i en dræbers psyke.
Han forsøgte at forstå, hvorfor et mord blev begået,
i stedet for kun at fokusere på det fysiske.
Dr. Thomas Bond fremkom med
den vist nok første profil af en seriemorder.
Og 10. november afleverede han en rapport til Scotland Yard,
som har formet vores opfattelse af Jack the Ripper.
Bond beskriver lighederne mellem mordene.
Han skriver, at overfaldene har overrumplet ofrene.
Beviserne indikerer, at han var i stand til
at overmande sine ofre meget hurtigt og berøve dem bevidstheden.
Tanken om, at de blev dræbt, mens de lå ned,
stammer fra dr. Bonds konklusion i rapporten.
Og det virker plausibelt, for ofrene havde mærker efter fingre på halsen.
Det indikerer, at de blev kvalt, så de mistede bevidstheden,
lagt ned og derefter fik halsen skåret over.
De blev skamferet, da de var døde.
I 1880'erne eksisterede vore dages begreb om en seriemorder ikke.
Først i 1970'erne blev betegnelsen "seriemorder" opfundet.
Men i 1880 troede folk simpelthen ikke,
at der fandtes mennesker, som dræbte uden det,
man opfattede som et motiv.
Pressen og befolkningen forestillede sig den mistænkte som en sindssyg læge,
en jordemor,
eller en slagter,
fordi de besad de færdigheder, som Jack the Ripper havde.
En slagter ville have anatomisk viden, men måske ikke kirurgiske færdigheder.
En læge ville have begge dele.
Men den tids læger var uenige om,
om morderen havde kirurgiske færdigheder og anatomisk viden.
Tilsyneladende vidste han,
hvor tingene var placeret i menneskekroppen,
da han kunne fjerne visse ting.
Han måtte i nogle tilfælde operere i næsten bælgmørke.
Han må have besiddet en vis grad af viden og færdigheder
for at kunne gøre det.
Vi ved, at motivet til mordene ikke var røveri.
Motivet var ikke hævn.
Motivet var ikke berigelse,
jalousi eller drikfældighed.
Motivet var udelukkende nydelsen ved at udføre skamferingen.
Skamferingen blev værre for hvert mord,
fordi den lavere grad af skamfering ikke var nok
til at give ham den nydelse, han ønskede.
Motivet var udelukkende seksuel nydelse.
Den form for motiv og gerningsmandens psyke
havde man ikke været inde på før.
I sin rapport udtrykker Bond sin mening om,
hvordan morderens karakter var.
Han var en stilfærdig, velanset mand, som sikkert gik pænt klædt.
Han omtaler også hans leveforhold.
At han sandsynligvis havde et værelse,
som han kunne trække sig tilbage til og vaske sig.
Han nævner også, at han enten har en pension eller indtægt.
Han skriver, at han bor hos sin familie, som måske beskytter ham.
Dengang mente mange, at Jack the Ripper var en galning
og derfor gik rundt i gaderne
med fråde om munden og så meget ond og mærkelig ud.
Glædespigerne var kløgtige
og ville ikke nærme sig den type.
Opfattelsen af Jack the Ripper som en ukendt overfaldsmand,
der går rundt i de øde gader om natten
iført høj hat og med sin sorte taske,
er et billede, som har overlevet i mere end 100 år.
I de første stumfilm,
hvor en kvinde blev bundet til et jernbanespor,
så havde skurken altid høj hat på, en sort kappe og ofte et stort overskæg.
Det er præcis vores billede af Jack the Ripper i dag.
Og han er det perfekte billede på en udøver af grufulde gerninger.
Det med den sorte taske
stammer fra en mand, som blev set tæt på, hvor Elizabeth Stride blev dræbt.
Og han bar en sort taske.
Men havde været ude i forretninger og var bare på vej hjem.
Han havde et skudsikkert alibi,
men den sorte taske hang ved.
Jack the Ripper med høj hat, jordemortaske og kappe
ville nok have været meget iøjnefaldende
i Londons East End dengang.
Den rigtige Jack the Ripper må have kunnet færdes,
uden at nogen tog notits af ham.
Der lå mange slagtehuse i området,
og det var almindeligt at se folk med blodpletter på tøjet
i kvarteret meget tidligt om morgenen.
Lige efter mordet på Mary Kelly, sker der noget usædvanligt.
Tiden gik, og der blev ikke begået flere mord.
Hvorfor stoppede morderen?
Havde han fået stillet sin blodtørst efter den grufulde skamfering af Mary?
Hvis mordene er holdt op, er der sket morderen noget. Er han død?
Måske havde han forladt landet, var på ferie, sad inde for noget andet.
Nogle har gisnet om, at hans helbred kan have været meget dårligt.
Og nogle mente, han kunne være en sømand.
Begå mordet, og forsvind så med skibet, når det sejler.
Det er næsten den perfekte måde at begå mord på.
Der er også teorien om anstalten.
Mordene holdt op, fordi morderen kom på anstalt.
I starten af efterforskningen havde politiet mange mistænkte.
Folk blev hentet ind af politiet nærmest på samlebånd.
Enhver, som opførte sig mistænkeligt,
eller lignede en, et vidne havde set,
måtte de se nærmere på.
I årenes løb har mange mennesker
efterforsket og fundet frem til mistænkte.
En håndfuld mistænkte er seriøse bud.
En af de mistænkte i politirapporterne er Montague John Druitt.
Druitt var sagfører i det sydlige London.
Han var også lærer.
I november 1888 blev han afskediget.
Man fandt hans lig flydende i Themsen på den sidste dag i 1888.
Da mordene holdt op, tænkte politiet, at han måske havde begået selvmord.
Så de undersøgte alle selvmord lige efter mordet på Mary Kelly.
Et af de selvmord er Montague John Druitts.
Ifølge politirapporterne
troede hans egen familie, at han var morderen.
Han bror fortæller, at han har været uligevægtig i et stykke tid.
Han har skrevet, at han var ved at blive gal og ønskede at dø.
Men der er ingen beviser for, at Druitt var i Whitechapel
eller blev set sammen med nogen af kvinderne på mordnætterne.
Det lader til, at mistanken blot skyldtes, at han blev fundet druknet i Themsen
ved årets afslutning.
Dr. Francis Tumblety er en af de mest spændende mistænkte.
Han er den eneste mistænkte, som blev anholdt for mordene
lige før mordet på Mary Kelly.
Han var amerikaner og blev løsladt mod kaution.
Og så stak han af og rejste hjem til Amerika.
I New York begyndte Tumblety at give interviews og sige:
"Jeg blev anholdt, mistænkt for at være morderen."
Tumblety sagde: "Jeg gjorde som alle andre.
Jeg var grebet af det og gik ind for at se drabsstederne."
Og af en eller anden grund blev han anholdt
for at have begået Jack the Ripper-mordene.
Men ingen beviser tyder på, at han var morderen.
Den sidste hovedmistænkte efter Tumblety og Druitt
blev kun omtalt som Kosminski.
Navnet Kosminski stammer tilsyneladende fra politirapporter.
De beskrev ham som en polsk jøde, som kom på anstalt.
Vi ved ikke, hvem Kosminski var, men der er blevet ledt,
tilsyneladende meget grundigt,
efter en Kosminski i journaler.
Og man har kun fundet en mand, som hed Aaron Kosminski.
Aaron Kosminski boede i Whitechapel.
Han var en ung, polsk jøde.
Men han ankom først til anstalt i 1891.
Han gik rundt i Whitechapel, tre år efter Mary Kelly blev dræbt,
så det passer ikke rigtig til idéen om,
at den mistænkte forsvandt fra gaderne kort tid efter det sidste mord.
Sir Robert Anderson
og kriminalkommissær Donald Sutherland Swanson,
de to højestrangerende politifolk på sagen,
mente tilsyneladende, at en mand ved navn Kosminski var morderen.
Anderson og Swanson havde adgang til alle beviser mod alle mistænkte.
Hvis de mente, at der var vægtigere beviser mod Kosminski end mod nogen anden,
må han være en topkandidat til at være Jack the Ripper.
Det eneste problem er, at vi ikke ved,
om Aaron Kosminski er den Kosminski, de havde i tankerne.
Igennem årene er der dukket flere mistænkte og forskellige teorier op.
I Johnny Depp-filmen From Hell
og TV-serien fra 1988 med Michael Caine,
nok de to bedst kendte fiktive Jack the Ripper-fortællinger,
var Sir William Gull Jack the Ripper.
Sir William Gull, der er blevet udpeget som morderen i næsten alle film,
har siden 1970'erne figureret
i den såkaldt "kongelige konspirationsteori".
Ifølge den teori havde dronning Victorias sønnesøn prins Albert Victor en affære
med en prostitueret, og de fik et barn.
En pige ved navn Alice.
Alices barnepige var Mary Jane Kelly, som havde fire venner:
ofrene Polly, Annie, Elizabeth og Catherine.
De besluttede at afpresse kongehuset og regeringen
med deres viden om et barn.
Den kongelige livlæge, sir William Gull blev af sted for at finde og dræbe dem
for at bevare hemmeligheden.
Problemet er, at sir William Gull fik et slagtilfælde i 1887,
så det var ham fysisk umuligt at gå rundt i Whitechapel
og begå mordene og skamferingerne.
Sir William var ikke mistænkt dengang, han nævnes ikke i nogen politirapporter
eller i samtidige aviser eller dokumenter med relation til sagen.
Og selv om den teori bliver skudt i sænk, lever den videre i folks bevidsthed.
Mange beskylder på hvem som helst, der var i live dengang.
Og mange er blevet beskyldt, uden der findes beviser,
for der eksisterer kun få dokumenter.
De mord, de fleste mener, Jack the Ripper begik,
blev begået i efteråret i 1888.
Det er mordene på fem ofre i løbet af nogle uger.
Men der findes en sagsmappe om mord i Whitechapel,
der dækker årene fra 1888 til og med 1891,
og omfatter langt flere end de fem ofre.
Vi ved ikke, hvor mange, om nogen, at de andre ofre
der blev dræbt af Jack the Ripper.
Der er en sagsmappe, som vi kalder "mappen med mistænkte",
med personer, som blev afhørt om Jack the Ripper
og måske mistænkt for at være ham.
Den mappe er forsvundet, og vi ved ikke, hvor den er.
Det var alment kendt, at i 1890'erne
fik politifolk lov til at studere dokumenterne.
Og fra det tidspunkt begynder dokumenter, rapporter,
og fotos af ofrene, som vi har nu,
langsomt at forsvinde, fjernet af souvenirjægere.
Bonds rapport var forsvundet i flere år.
Da den blev fundet, blev den sendt anonymt til Scotland Yard.
"Kære chef"-brevet forsvandt.
Det blev heldigvis leveret tilbage.
Og nogle af fotografierne af ofrene
er blevet fundet indenfor de seneste årtier.
Det svarer til at lægge puslespil.
Man har en masse brikker,
og nogle af brikkerne er fra et andet puslespil.
Det lykkes en at samle dem, der tilsyneladende danner et billede.
Og så er der dele af billedet, som mangler.
Som kriminalhistoriker er det frustrerende ikke at kunne udpege den skyldige.
Og især ikke at kunne opklare drabene
for ofrenes slægtninges skyld, for de findes stadig.
Jo flere, der undersøger det, jo flere fakta kommer der.
Og med flere fakta udvikler historien sig
og tilføjes flere aspekter,
og bevæger sig i helt uventede retninger.
Vi vil gerne vide, hvem Jack the Ripper var.
Afslutningen på mysteriet. Det ville være skønt.
Vi vil virkelig gerne have enhver ny oplysning. Alt, hvad folk har.
Måske ligger der dokumenter på folks lofter eller i kældre.
Jeg tror, der kan være noget derude,
som kan føre sagen videre og muligvis opklare den.
Måske finder nogen en dag beviset, som identificerer Jack the Ripper.
Men indtil da er det stadig et mysterium.
HAR DU DOKUMENTER ELLER GENSTANDE
MED FORBINDELSE TIL JACK THE RIPPER-MORDENE, SÅ GÅ IND PÅ
Tekster af: Henriette Saffron