Viiltäjä on iskenyt taas!
LÄÄKÄRIN SALAISUUS
Moni on kuullut Viiltäjä-Jackin nimen, muttei tiedä, mitä hän oikeasti teki.
Viiltäjä-Jack oli kaamea tappaja.
Hän ei koskaan jäänyt kiinni eikä saanut rangaistusta. Nokkela kaveri.
Tapahtumapaikka oli viktoriaaninen Lontoo, mutta Viiltäjästä on kirjoitettu kirjoja -
japaniksi, kiinaksi, italiaksi, espanjaksi…
Nimeen törmää kaikkialla.
Viiltäjä-Jack!
VIILTÄJÄN LORU ON LOPPU!
Älä käytä tuota typerää nimeä!
Jack on alkanut elää omaa elämäänsä varsinaisten tekojensa ulkopuolella.
Kun tajuaa hänen rikostensa kaameuden, perspektiivi muuttuu.
- Rikokset olivat hirvittäviä. - Hän yritti leikata irti nenän ja korvan.
Hän viilteli kasvoja ja leikkasi sydämen irti.
Tarina todella salpaa hengityksen.
Tämä mysteeri on suosittu monesta syystä.
Viiltäjä-Jack pelotti ihmisiä tavalla,
johon kukaan tappaja ei pystynyt ennen häntä tai hänen jälkeensä.
Tarina on pysynyt suosittuna myös siksi, että se kehittyy koko ajan.
Tapahtumista on yli 135 vuotta, ja ratkomme mysteeriä yhä.
31. ELOKUUTA 1888
WHITECHAPELIN ALUE
KOLME KILOMETRIÄ LONTOON KESKUSTASTA
Elokuun 31. päivän ensi tunteina vuonna 1888 -
poliisi kiertää partioreittiään Whitechapelissa.
Hän huomaa jotain porttikongissa -
ja näkee lähelle mentyään, että siellä on naisen ruumis.
Hän valaisee ruumista lyhdyllään ja näkee, että kurkku on viilletty auki.
Hän ei näe veren tahrimien vaatteiden alta, että nainen on myös suolistettu.
Alueella asui useita ihmisiä,
mutta kukaan ei kuullut tai nähnyt mitään edes talossa, jonka portilla ruumis oli.
Murha oli tehty hiljaa,
koska yläpuolella olleen ikkunan takana rehelliset kansalaiset jatkoivat uniaan.
Hyökkäys oli todella raju.
Ruumishuoneella huomattiin syvä ja rosoinen haava,
joka kulki rintaluusta aina vatsaan asti.
Kudokset vatsan sisällä oli leikattu halki.
Lainvalvojat kyselivät, tunteeko vainajaa kukaan.
Selvisi, että hän oli Polly-niminen nainen.
Mary Ann Nichols tunnettiin nimellä Polly.
Hän oli kuollessaan 43-vuotias.
Polly ei ollut asunut Lontoon East Endissä kauaa.
Alkoholisoituminen oli johtanut syöksykierteeseen.
Polly oli erittäin köyhä. Hän eli yksin ja hankki elantonsa prostituoituna.
Sinä iltana Polly oli juonut.
Koska hän ei pystynyt maksamaan sängystä, hänet ajettiin pois yhteismajoitustalosta.
2.10 POLLY LÄHTEE YHTEISMAJOITUSTALOSTA
Hän yritti saada rahat sänkyyn seksityöllä.
Polly sanoi lähtiessään majoitustalon apulaiselle:
"Katsopa kaunista hilkkaani."
Näitä sanoja hän käytti ja tarkoitti:
"Lähden etsimään herrasmiestä. Katsopa, miten kauniilta näytän.
Palaan pian. Älä anna sänkyäni pois."
Sitten hänen kimppuunsa käytiin ja hänet silvottiin kaamealla tavalla.
Tappaja kuristi Pollyn, ennen kuin tämä ehti huutaa apua.
Murhat eivät olleet niin yleisiä 1880-luvun East Endissä kuin voisi luulla.
Poliisi siis oletti luultavasti, että Pollyn murha oli yksittäistapaus.
3.45 POLLYN RUUMIS LÖYTYY
Lontoo oli vuonna 1888 maailman suurin kaupunki.
West Endissä asuivat rikkaat ja East Endissä köyhät.
Whitechapel on alue Lontoon East Endissä.
Tuolloin siellä asui väkeä, joka tuli hädin tuskin toimeen.
Väki oli köyhää, ja siellä kirjaimellisesti kuoltiin nälkään.
Pääkaduilta pääsi rottia kuhiseville sivukujille ja pihoille.
Paikka oli kamala. Ihmiset elivät hirveissä oloissa.
Monella naimattomalla naisella ei ollut varaa omaan asuntoon.
Heidän piti joka päivä raapia kokoon neljä silloista penniä.
Sen verran yhteismajoitustalon sänky maksoi yöltä.
Puhun sängyistä,
mutta monessa talossa nukuttiin arkuissa, jotka olivat rivissä seinää vasten.
Moni joutui turvautumaan prostituutioon.
Sitä oli vain pakko tehdä saadakseen tuloja.
NAISET
Näitä naisia kutsuttiin poloista tarkoittavalla termillä,
koska he olivat pudonneet verkosta.
Viiltäjä-Jack valitsi uhreikseen heitä,
koska he olivat helppoja kohteita. He kulkivat kaduilla haavoittuvaisina.
Jos nainen toimi prostituoituna, hän tunsi kadut hyvin.
Uhrit siis käytännössä valitsivat murhapaikan.
Työnsä takia he tiesivät, minne asiakkaat piti viedä,
jotta kukaan ei häiritsisi heitä.
Naiset siis valitsivat tahtomattaan täydellisen murhapaikan.
Polly Nichols tapettiin 31. elokuuta.
Tasan viikkoa myöhemmin, syyskuun 8. päivänä,
tehtiin toinen murha. Uhri oli Annie Chapman.
Annie löydettiin murhattuna Hanbury Streetin sisäpihalta.
Jälleen East Endissä ja lähellä Pollyn murhapaikkaa.
Hän makasi pihalla selällään kasvot kohden rappusta.
Häntä oli silvottu yhtä kaamealla tavalla kuin Pollyakin.
Lisäksi murhaaja oli vienyt mukanaan uhrin kohdun.
Tämän perusteella murha tehtiin juuri tuon ruumiinosan saamiseksi.
Annie oli vanhin uhreista. Hän oli kuollessaan 47-vuotias.
Poliisiraporttien mukaan Anniella ei ollut minkäänlaisia tuloja.
Hän myi elääkseen rihkamaa kaduilla.
Kun kauppa ei käynyt, hän turvautui prostituutioon.
Murhaa edeltävänä iltana hänen tilanteensa oli sama kuin Pollylla.
Rahat eivät riittäneet sänkyyn.
1.45 ANNIE LÄHTEE YHTEISMAJOITUSTALOSTA
Silminnäkijöiden mukaan hän kuljeskeli etsien asiakasta.
Jossain vaiheessa yötä Annien oli nähty puhuvan miehelle -
Hanbury Street 29:n etuoven edessä. Silminnäkijä ei nähnyt miehen kasvoja.
Hän sanoi myöhemmin, että vaatteiden perusteella mies oli ulkomaalainen.
Tämän miehen uskotaan olleen Viiltäjä-Jack.
Poliisin mukaan tapahtumat etenivät seuraavasti.
Polly ja mies menivät numeron 29 portista, joka ei ollut lukossa.
Portista pääsi pimeään käytävään, joka johti sisäpihalle.
Siellä Jack tappoi Annien.
SANOMALEHTIPIIRROS
Hanbury Street 27:ssä, eli naapuritalossa, asui Annien murhaan aikaan -
mies nimeltä Albert Cadosch.
Hän oli menossa vessaan puutarhan perälle,
kun hän kuuli huudon ja tömäyksen aitaa vasten.
Moni uskoo, että Annien ruumis osui tuolloin aitaan.
Jos Albert olisi katsonut aidan yli, hän olisi nähnyt,
kuinka Annie Chapman murhattiin.
Annien kurkku oli viilletty vasemmalta oikealle aina selkärankaan asti.
Vatsa oli auki rintaluuhun asti.
Suolet oli irrotettu ja pantu olkapään yläpuolelle.
Kluuttipussi oli leikattu auki ja sen sisältö oli levitelty jalkojen juureen.
Kampa, paperinpala ja muita esineitä, joita pussissa oli ollut.
Tappaja oli järjestänyt ne lähes systemaattisesti. Hyvin outoa.
Koska Annie oli silvottu samaan tapaan kuin Polly,
poliisi uskoi, että asialla oli sama tappaja.
Rikospaikalta etsittiin mitä tahansa tappajan jättämiä johtolankoja.
Pihan nurkasta löytyikin vastapesty nahkaesiliina.
Poliisi oli varma, että murhaaja oli löytynyt.
He olivat innostuneita, koska Polly Nicholsin murhan tiimoilta -
poliisi tutki jo Nahkaesiliinan nimellä tunnettua epäiltyä.
Whitechapelin prostituoidut olivat jo alkaneet puhua -
pelottavasta Nahkaesiliinasta, jota pitivät syyllisenä murhiin.
Nahkaesiliina oli John Pizer, joka asui Whitechapelissa.
Hän oli suutari ja käytti työnsä takia nahkaesiliinaa.
Nahkaesiliinan löydyttyä Pizer raahattiin poliisiasemalle kuulusteltavasi.
Selvisi, ettei löytynyt nahkaesiliina liittynyt murhaan mitenkään.
Paikallinen asukas oli vain pessyt essunsa ja pannut sen aidalle kuivumaan.
Pizerilla oli raudanluja alibi molemmille murhailloille, ja hänet vapautettiin.
Mutta hän oli vasta ensimmäinen hirmuisesta määrästä epäiltyjä.
Tässä vaiheessa poliisi tajusi, että Whitechapelissa oli tekeillä jotain pahaa.
Kaksi kammottavaa murhaa ja silpomista, joiden tekijä oli luultavasti sama.
Pelottavaa oli se, että liikkeellä oli tappaja,
jonka uhrit eivät olleet tehneet hänelle mitään pahaa.
Tappamiselle ei ollut mitään syytä.
Murhat alkoivat herättää kauhua.
Ihmiset miettivät, millainen hirviö tekee moista.
WHITECHAPELIN HIRVIÖ
Tappaja vaikutti tuntevan Whitechapelin alueen.
Whitechapelissa oli tuolloin paljon kapeita kujia -
ja rakennusten välissä kiemurtelevia käytäviä.
Tappajan tarvitsi vain tietää, mitä kautta pääsisi nopeasti pakoon rikospaikalta.
Aluetta halkovalla ja ihmisiä kuhisevalla Whitechapel Roadilla,
Commercial Streetillä tai vilkkailla sivukujilla hän voisi kadota väkijoukkoon.
Poliisi päätti alussa, ettei puhu lehdistölle tapahtumista tai tutkinnasta.
Lehdistö etsi tietysti sensaatiotarinoita -
ja turhautui, kun ainoa johtolanka oli epäilty Nahkaesiliina.
Syyskuun 27. päivänä 1888 -
Lontoon uutistoimisto sai punaisella musteella kirjoitetun kirjeen.
Se alkaa: "Hyvä pomo. Poliisi on kuulemma saanut minut kiinni.
Ei minua ihan vielä napata."
Kirjoittaja kerskuu teoillaan ja sanoo, ettei poliisi saa häntä kiinni.
Kirjeen lopussa on allekirjoitus: "Terveisin Viiltäjä-Jack."
"Hyvä pomo" -kirje on luultavasti tärkein asiakirjamme,
koska siitä tulee nimi Viiltäjä-Jack.
Siinä kerrottiin, mitä tappaja tekee naisille. Viiltää heidät auki.
Ja kauhua herättävä lempinimi Viiltäjä-Jack on toimittajan unelma.
Murhaajalla oli nyt nimi. Viiltäjä-Jack. Hän ei ollut enää pelkkä varjo.
Enemmistö poliiseista kuitenkin uskoi,
että kirje oli Scotland Yardille tutun lontoolaistoimittajan laatima.
Toimittaja siis kirjoitti kirjeen. Se oli huijausta.
Moni lainvalvojia myöten uskoi tuolloin tietävänsä,
kuka kirjeen oli kirjoittanut.
Kirjoittaja oli uutistoimiston työntekijä,
joka yritti synnyttää kohun lehdistöä varten.
En siis henkilökohtaisesti usko, että "Hyvä pomo" -kirje tuli Viiltäjältä.
Viiltäjä-kirjeen saapuessa poliisilla ei tuntunut olevan selkeää epäiltyä -
tai seurattavia tutkintalinjoja.
Poliisi kaipasi epätoivoisesti läpimurtoa, joten kirje julkaistiin.
Se kopioitiin julisteisiin ja sanomalehtiin.
Kirjeen julkaisu osoittautui virheeksi, koska nimi oli hyytävän osuva.
Viiltäjä-Jack oli tarttuva. Huijarit ympäri maata tarttuivat kyniinsä.
Poliisille tulvi koko lokakuun ajan Viiltäjä-Jackin allekirjoittamia kirjeitä.
Niiden kirjoittamisesta tuli melkeinpä kansanhuvia.
Jokainen kirje piti lukea ja arvioida.
Kirjoittaja piti jäljittää, jos mahdollista.
Sen seurauksena jo kuormitetut poliisivoimat saivat vielä lisää töitä.
Syyskuun 30. päivänä, vain kolme päivää "Hyvä pomo" -kirjeen saapumisen jälkeen,
murhaaja iski uudestaan ja tappoi kaksi ihmistä alle tunnissa.
Se yö on sittemmin saanut nimen "tuplatapauksen yö".
Yhdeltä aamulla Louis Diemschultz ajoi hevoskärrynsä sisäpihalle -
joka on suoraan selkäni takana.
Hän näki naisen ruumiin.
Kyseessä oli Viiltäjä-Jackin kolmas uhri Elizabeth Stride.
Elizabeth oli ruotsalainen.
Hän työskenteli jonkin aikaa lastenhoitajana ja siivoajana,
mutta alkoi sitten prostituoiduksi.
Hän oli tullut Englantiin parikymppisenä -
ja päätyi ensin Brick Lanen alueella oleviin yhteismajoitustaloihin.
Syyskuun lopulla hän oli ansainnut muutaman shillingin -
siivoamalla majoitustaloa, jossa asui. Hän lähti ulos tuhlaamaan rahansa.
Ruumiin kaulassa oli sen löytyessä huivi,
joka oli kierretty sivulle. Siinä oli tiukalle sidottu solmu.
Kaulassa oli suuri ja rosoinen viilto lähes samassa kohdassa kuin huivin reuna -
kuin huivia olisi käytetty ohjaamaan terää.
Kurkusta valui verivirta vastapäisessä nurkassa olleeseen katuojaan.
Muista poiketen Elizabethilta oli viilletty vain kurkku. Häntä ei silvottu.
Jotkut uskovat, että Jack ei tehnyt tämän enempää,
koska hevoskärryjen tulo pihaan keskeytti hänet.
Tappajalta on evätty silpomisen tuoma tyydytys,
joten hän lähtee etsimään uutta uhria.
Catherine Eddowesin ruumis löytyi 45 minuuttia myöhemmin Lontoon Citystä.
Seison suunnilleen siinä,
mistä Catherine Eddowesin ruumis löytyi kaksoistapauksen yönä.
Catherine oli syntynyt Wolverhamptonissa. Hänen vanhempansa kuolivat,
ja Catherine joutui orpokotiin.
Lopulta hän muutti Lontooseen,
missä hänet tunnettiin satunnaisesti työskennelleenä seksityöntekijänä.
Ruumiin löysi noin kello 1.45 konstaapeli Watkins,
joka tuli Mitre Streetiä pitkin tuolta takaa tälle aukiolle.
Hän on partioimassa.
Hän kohottaa lyhtynsä ja järkyttyy pahasti nähdessään ruumiin.
Sitä ei ollut varttia aiemmin.
Catherine oli silvottu pahemmin kuin aiemmat uhrit.
Tappajan teot pahenevat. Kurkku ja vatsa oli leikattu auki.
Poskiin ja silmäluomiin oli viilletty V-kuviot.
Osa korvalehdestä puuttui. Samoin nenän kärki.
Lisäksi tappaja oli vienyt mukanaan kohdun ja vasemman munuaisen.
Aukion ainoat asukkaat olivat poliisi Richard Pearce perheineen.
He nukkuivat tuolla. Poliisi ei kuullut mitään,
eikä yövartija nähnyt tai kuullut mitään. Kuin aave olisi tappanut Catherinen tähän.
Kun Catherine vietiin ruumishuoneelle ja riisuttiin,
huomattiin, että hänen yllään ollut esiliina oli tietenkin veren peitossa.
Lisäksi siitä oli irrotettu pala.
Catherinen ruumiin löytymisen jälkeen Goulston Streetillä kulkenut poliisi -
osoitteli lyhdyllään oviaukkoja etsien piileskelijöitä ja aseita,
kun hän huomasi verta yhden porttikongin juuressa.
Veren keskeltä erottui kankaanpala.
Se oli Catherine Eddowesin esiliinasta Mitre Squarella irti leikattu pala.
Jotkut uskovat, että kankaanpala oli pudotettu maahan,
koska tappaja oli pyyhkinyt siihen kätensä ja veitsensä.
Mutta kukaan ei tiedä, miksi se oli juuri siinä.
Esiliinanpalassa ollut veri -
saattoi tietenkin olla peräisin Catherinen haavoista.
Tappaja saattoi myös viiltää itseään vahingossa silpoessaan ruumista.
Ikävä kyllä tuolloin ei tiedetty veriryhmistä,
joten kangas oli hyödytön.
Monessa Viiltäjä-Jack-kirjeessä oli uhattu lähettää poliisille ruumiinosa.
Kaksi viikkoa Elizabethin ja Catherinen murhien jälkeen -
paikallinen mies nimeltä George Lusk sai kirjeen.
Lusk istui ruokapöydän ääressä lokakuun 16. päivänä,
kun iltapostin mukana tuotiin paketti.
Hän avasi paketin, ja sen sisällä oli "Helvetistä"-kirje.
Kirjeen kanssa paketissa oli puolikas munuainen.
George Lusk toimi Mile Endin naapurivartioston komitean johtajana.
Naapurivartiosto partioi öisin kaduilla ja piti silmällä epäilyttäviä henkilöitä.
Luskin kotiin tuodussa kirjeessä luki:
"Herra Lusk, lähetän teille puolet naiselta ottamastani munuaisesta.
Säilöin sen teitä varten.
Toisen puolikkaan paistoin ja söin. Se maistui hyvältä.
Jos odotatte hetken, saatan lähettää myös verisen veitsen, jolla irrotin sen.
Terveisin: Ottakaa kiinni, kun saatte, herra Lusk."
Kirjoittaja sanoo olevansa kannibaali ja syöneensä palan uhrin munuaisesta.
Kauheaa.
Lusk-kirjeen myötä poliisissa kiisteltiin siitä,
kuuluiko munuainen oikeasti Catherinelle. Lääkärit olivat ehdottomasti eri mieltä.
Munuainen oli vasemmalta puolelta, mistä Catherinenkin munuainen oli poistettu.
Jos munuainen oli Catherinen,
kirje oli aito. Todennäköisyys sille oli 50:50.
Olen itse aina uskonut kirjeen aitouteen, mutta kaikki eivät ole samaa mieltä.
Jotkut sanovat, että se oli ainoa oikeasti murhaajalta tullut kirje.
Minä en usko siihen. Kirje oli luultavasti lääketieteen opiskelijan pila.
Lääketieteen opiskelijat saivat käsiinsä ruumiinosia.
Kaikki jäivät koukkuun Viiltäjä-Jack-pelkoon.
Siitä tuli melkeinpä pakkomielle.
Ihmiset miettivät, miten pääsisivät mukaan siihen.
Lokakuussa 1888 -
poliisi oli järjestänyt kaikkiin Whitechapelin taloihin kotietsinnän.
Satoja taloja ja tuhat ihmistä tutkittiin,
mutta poliisilla ei ollut oikein mitään johtolankoja.
Tulee muistaa,
että poliisilla oli vuonna 1888 hyvin rajallinen määrä tutkintavälineitä.
Sormenjälkiä ei osattu tutkia, eikä heillä todellakaan ollut käytössä kameroita,
joilla olisi voinut valvoa erilaisia alueita.
Poliisin tutkinta oli riippuvainen etsinnöistä alueella.
Ehkä rikospaikalla oli jalanjälki, jota voi käyttää.
Mikään perinteisistä tutkintamenetelmistä ei kuitenkaan tuottanut tulosta.
Silminnäkijät ovat kertoneet nähneensä vaikka mitä,
mutta emme tiedä, näkikö joku tappajan oikeasti.
Moni kertoi hänen olevan noin 165 - 170 senttiä pitkä,
mutta se oli luultavasti miehen keskimitta tuolloin.
Iäksi arvioitiin kaikkea 20 - 40 vuoden väliltä ja vaatetus vaihteli.
Tuon aikaisten silminnäkijälausuntojen ongelma on todella heikko valaistus.
Aamuyöllä on pimeää, ja valoja on vähän. Miten hyvin asioita tulee huomattua?
Silminnäkijät voivat usein olla tahtomattaan hyvinkin väärässä.
Kukaan ei siis tiennyt, miltä Viiltäjä-Jack näytti.
Tässä vaiheessa poliisi haravoi East Endiä murhaajaa etsien.
Heidän lisäkseen myös valeasuiset henkilöt etsivät Viiltäjää.
Kolmea lääketieteen opiskelijaa käytettiin tiettävästi murhaajan houkuttimena.
Naiseksi pukeutuneita miehiä kulki ympäri East Endiä.
He toivoivat, että Viiltäjä kävisi heidän kimppuunsa ja jäisi kiinni.
Naiset alkoivat aseistautua.
Heistä on kuvia puukkojen, aseiden ja saksien kanssa,
koska heidän oli pakko kulkea kaduilla.
Heillä ei ollut muuta keinoa saada neljää penniään.
Jokainen asiakas voi olla viimeinen. Se on todella kamala tilanne.
Lokakuu kului ilman murhia -
valtaosin siksi, että alueen poliisimäärää oli lisätty paljon.
Mitään ei tapahtunut ennen marraskuun 9. päivänä tehtyä murhaa.
Ja se oli kaikista murhista pahin.
Mary Jane Kelly oli noin 25-vuotias. Hän on siis nuorin uhreistamme.
Muiden uhrien tavoin hän hankki tarvitsemansa rahat ilotyttönä.
Hänellä oli oma huone Whitechapelissa.
Thomas Bowyer -niminen mies tuli perimään vuokraa Mary Jane Kellyltä.
Hän koputti oveen. Ei vastausta.
Hän kiersi rikkinäisen ikkunan luo -
ja raotti verhoja. Näky oli kammottava. Todella järkyttävä.
Lukitun huoneen sisällä tappaja sai tehdä mitä halusi.
Mary Kellyn ruumis oli suolistettu täysin. Kasvot ja rinnat oli leikattu irti.
Ruumis makasi sängyllä, ja joka puolella oli sisälmyksiä.
Mary Kelly oli ainoa, joka tapettiin sisätiloissa.
Poliisi kuvasi ruumiin. Kuva on maailman ensimmäisiä rikospaikkakuvia.
Kuvien perusteella ruumista ei voi uskoa ihmiseksi. Näky on kauhea.
Hän oli irrottanut kolme lihanpalasta, jotka olivat yöpöydällä.
Hän oli irrottanut useita osia vatsan alueelta ja pannut ne ruumiin ympärille.
Reidestä oli irrotettu niin iso kappale,
että reisiluu näkyi.
Lisäksi sydän oli irrotettu.
Ikävä kyllä Mary Jane Kellyn sydäntä ei koskaan löydetty.
Scotland Yardin poliisilääkäri tohtori Thomas Bond -
teki Mary Kellyn ruumiinavauksen ruumiin maatessa sängyllä.
Näytti siltä, että Maryn kimppuun oli käyty hänen nukkuessaan.
Scotland Yardin apulaispäällikkö Sir Robert Anderson -
pyysi tri Thomas Bondin mielipidettä viidestä murhasta.
Bond sai tutkintaraportit -
Mary Nicholsin, Annie Chapmanin, Elizabeth Striden ja Catherine Eddowesin kuolemista.
Tri Bond tunnettiin siitä,
että hän oli toiminut konsulttina 1870- ja 1880-luvun kammottavimmissa tapauksissa -
ympäri maata, ei vain Lontoossa.
Työskenneltyään vuosia Scotland Yardissa -
hän kiinnostui tappajan psyykestä.
Hän yritti ymmärtää sitä, miten murhaan syyllistytään,
eikä keskittynyt vain fyysiseen ja lääketieteelliseen puoleen.
Tri Thomas Bond yritti ehkä ensimmäisenä profiloida sarjamurhaajaa.
Marraskuun 10. päivänä hän antoi raporttinsa Scotland Yardille.
Raportti muovasi paljolti sitä, mitä ajattelemme Viiltäjästä nykyään.
Bond mainitsee yhtäläisyyksiä murhien välillä.
Hänen mukaansa hyökkäykset ovat tulleet yllätyksinä ja odottamatta.
Todisteiden perusteella tappaja pystyi -
nujertamaan ja tainnuttamaan uhrinsa erittäin nopeasti.
Bond toi myös esiin sen ajatuksen, että uhrit tapettiin, kun he olivat makuulla.
Ajatus tuo uskottavuutta, koska uhreilla oli kaulassaan peukalon ja sormien jälkiä,
mikä viittaisi tajuttomaksi kuristamiseen.
Kaula viillettiin auki maahan laskemisen jälkeen.
Silpominen tapahtui vasta kuoleman jälkeen.
1880-luvulla ei tunnettu nykyaikaista sarjamurhaajan käsitettä.
Termi "sarjamurhaaja" nousi esiin vasta 1970-luvulla.
Tavallaan keksittiin.
Vuonna 1888 yleisö ei yksinkertaisesti uskonut,
että joku tappaisi ilman motiivia.
Siksi lehdistö ja yleisö keksivät epäiltyjä kuten mielipuoli lääkäri,
kätilö -
ja teurastaja.
Heillä oli juuri Viiltäjä-Jackin tarvitsemia taitoja.
Teurastaja tuntee anatomian, muttei välttämättä ole taitava leikkaaja.
Lääkäriin sopivat molemmat.
Tuon ajan lääkärit olivat kuitenkin erimielisiä siitä,
oliko tappaja kirurgisesti taitava tai tiesikö hän anatomiasta.
Hän vaikutti tietävän,
missä elimet sijaitsevat. Ei hän muuten olisi osannut leikata niitä irti.
Hän toimi joissain tapauksissa lähes pilkkopimeässä.
Tällainen ei onnistu ilman jonkinasteisia tietoja ja taitoja.
Murhia ei tehty ryöstön eikä koston takia.
Syynä ei ollut taloudellinen hyöty, mustasukkaisuus tai humala.
Murhat tehtiin silkasta silpomisen tuomasta tyydytyksestä.
Silpominen paheni murhasarjan edetessä,
koska tappaja ei saanut enää kaipaamaansa jännitystä matalan tason silpomisista.
Murhat tehtiin seksuaalisen jännityksen takia.
Tällaista motiivia tai näkökulmaa tappajan mielentilaan ei ollut tutkittu aiemmin.
Bond kertoi raportissaan myös mielipiteensä tappajan luonteesta.
Tappaja oli hiljainen ja arvostettu ja pukeutui kunnioitusta herättävästi.
Hän arvioi myös asumisjärjestelyitä.
Tappajalla oli vähintään huone, jossa hän pystyi pesemään itsensä.
Jopa tuloja arvioidaan. Tappajalla on eläke tai pieniä tuloja.
Bond mainitsee, että tappajalla on ehkä perhe, joka suojelee häntä.
Moni uskoi tuolloin, että Viiltäjä-Jack oli hullu, joka vaelteli kaduilla -
suu vaahdossa julmalta ja sairaalta näyttäen.
Ilotytöt ovat fiksuja eivätkä lähesty sen näköistä miestä.
Ajatus Viiltäjä-Jackista tuntemattomana hyökkääjänä,
joka kävelee pitkin autioita katuja silinteri päässä ja musta laukku kädessä,
on yli sata vuotta vanha mielikuva.
Ensimmäisissä mykkäelokuvissa naishahmo sidotaan raiteille ja jätetään vaaraan.
Roistolla on aina silinteri, musta viitta ja yleensä isot viikset.
Tämä on mielikuvamme Viiltäjä-Jackistä nykyään.
Ja mielikuva sopii hyvin siihen, että tämä henkilö tekisi kauheuksia.
Musta laukku tulee miehestä,
joka nähtiin Elizabeth Striden murhan aikoihin.
Hänellä oli musta laukku,
mutta hän oli hoitanut liikeasioita ja oli menossa kotiin.
Miehellä oli alibi, eikä hän liittynyt murhiin. Musta laukku jäi silti elämään.
Silinterihattuinen Viiltäjä-Jack Gladstone-laukussa ja viitassa -
olisi todellakin erottunut Lontoon East Endissä.
Oikean Viiltäjä-Jackin piti pystyä kulkemaan kaduilla huomaamatta.
Alueella oli tuolloin yhä paljon teurastamoita,
ja veren tahrimissa vaatteissa kulkevia ihmisiä näki usein aamun pikkutunneilla.
Heti Mary Kellyn murhan jälkeen tapahtui jotain epätavallista.
Aikaa kului, ja murhat loppuivat.
Miksi tappaja olisi lopettanut?
Oliko hän tyydyttänyt verenhimonsa Maryn hirvittävällä silpomisella?
Oliko tappajalle tapahtunut jotain, mikä lopetti murhat? Kuoliko hän?
Ehkä hän poistui maasta, lähti lomalle tai joutui eri rikoksesta vankilaan.
Jotkut ovat arvelleet hänen sairastuneen vakavasti.
Jotkut taas ovat ajatelleet, että hän oli merimies.
Hän teki murhat ja katosi taas laivan mukana merelle.
Se olisi lähes täydellinen tapa tehdä murha.
Mielisairaalateoriaakaan ei voi unohtaa.
Murhat loppuivat, koska tappaja joutui mielisairaalaan.
Poliisilla oli tutkinnan alkuvaiheessa paljon epäiltyjä.
Poliisi toi väkeä kuulusteluihin kuin liukuhihnalla.
Jokainen tavattu henkilö, joka ehkä oli nähty, käyttäytyi epäilyttävästi -
tai vastasi jonkun silminnäkijän kuvausta, joutui kertomaan tarinansa kuulusteluissa.
Ja vuosien saatossa moni on tietysti erittäin hyvistä syistä -
tutkinut asiaa omillaan ja löytänyt omia epäiltyjään.
Vakavasti otettavia epäiltyjä on kourallinen.
Yksi poliisin asiakirjoissa mainittu epäilty on Montague John Druitt.
Druitt oli etelälontoolainen asianaja,
joka toimi myös opettajana.
Hänet erotettiin virasta marraskuun 1888 tienoilla.
Druittin ruumis löytyi Thamesista vuoden 1888 viimeisenä päivänä.
Kun murhat loppuivat, poliisi uskoi, että tappaja oli tehnyt itsemurhan.
Siksi kaikki heti Mary Kellyn murhan jälkeen tehdyt itsemurhat tutkittiin.
Montague John Druittin itsemurha oli yksi esille nousseista.
Poliisiraporttien mukaan hänen oma perheensä uskoi hänen olleen murhaaja.
Veljen lausunnon mukaan Druitt oli ollut pitkään mieleltään epävakaa.
Veljen löytämässä lapussa hän sanoi, että on sekoamassa ja haluaa kuolla.
Mikään ei kuitenkaan todista, että Druitt oli käynyt Whitechapelissa -
saati nähty yhdenkään uhrin kanssa murhailtoina.
Epäily tuntuu johtuvan vain siitä,
että Druitt löydettiin hukkuneena kyseisen vuoden lopussa.
Tri Francis Tumblety on kiehtovimpia epäiltyjä.
Hän on ainoa epäillyistä, joka pidätettiin murhasta -
juuri ennen Mary Kellyn murhaa.
Hän oli USA:sta. Hän vapautui takuita vastaan -
ja pakeni oikeudenkäyntiä takaisin USA:han.
New Yorkissa Tumblety alkoi antaa haastatteluja, joissa sanoi,
että hänet oli pidätetty epäiltynä murhasta.
Tumblety sanoi tehneensä samaa kuin muutkin.
"Murhat kiehtoivat minua, ja menin alueelle katselemaan."
Ja jotenkin hän joutui pidätetyksi Viiltäjä-Jack-murhista epäiltynä.
Siitä ei ole todisteita, että hän olisi ollut tappaja.
Viimeinen pääepäilty Tumbletyn ja Druittin jälkeen sai pelkästään nimen Kosminski.
Nimi Kosminski on peräisin poliisin asiakirjoista.
Häntä kuvaillaan puolanjuutalaiseksi, joka joutui mielisairaalaan.
Emme tiedä, kuka Kosminski oli, mutta häntä tutkittiin.
Häntä etsittiin ilmeisen perusteellisesti mielisairaaloiden rekistereistä.
Rekistereistä löytyi vain Aaron Kosminski.
Aaron Kosminski asui Whitechapelissa. Hän oli nuori puolanjuutalainen.
Mutta hän joutui mielisairaalaan vasta vuonna 1891.
Hän pysyi alueella kolme vuotta Mary Kellyn murhan jälkeen,
mikä ei oikein täsmää ajatukseen,
että tappaja otettiin pois kaduilta pian viimeisen murhan jälkeen.
Sir Robert Anderson ja ylikomisario Donald Sutherland Swanson,
korkea-arvoisimmat tapausta tutkineet,
tuntuivat molemmat pitävän Kosminskia murhaajana.
Anderson ja Swanson saivat viran puolesta käsiinsä kaikki todisteet.
Jos he pitivät todisteita Kosminskia vastaan vahvempana kuin muiden,
hänen täytyy olla hyvin vahva epäilty Viiltäjä-Jackiksi.
Ainoa ongelma on se, ettemme voi sanoa varmaksi,
oliko Aaron Kosminski juuri se Kosminski, jota epäiltiin.
Vuosien saatossa epäiltyjä ja eri teorioita on tullut yhä enemmän.
Johnny Deppin elokuva From Hell ja Michael Cainen TV-sarja vuodelta 1988 -
ovat ehkä tunnetuimmat fiktiiviset versiot Viiltäjä-tarinasta.
Molempien mukaan Sir William Gull oli Viiltäjä.
Sir William Gullia väitetään lähes jokaisessa elokuvassa Viiltäjäksi.
Hänet on yhdistetty 1970-luvulta lähtien kuninkaallisiin liittyvään teoriaan.
Teorian mukaan kuningatar Victorian pojanpojalla Albert Victorilla -
oli suhde eastendiläiseen prostituoituun ja heille syntyi tyttölapsi Alice.
Mary Jane Kelly hoiti Alicea, ja Mary Janella oli neljä ystävää.
Polly, Annie, Elizabeth ja Catherine.
Yhdessä nämä viisi päättivät kiristää kruunua ja hallitusta -
tiedolla salatusta lapsesta.
Hovilääkäri Sir William Gull lähetettiin tappamaan heidät,
jotta salaisuus ei paljastu.
Teorian ongelma on se, että Gull oli saanut aivohalvauksen 1887.
Hän oli fyysisesti kyvytön vaeltelemaan ympäri Whitechapelia -
tai suorittamaan näitä murhia ja silpomisia.
Sir Williamia ei koskaan epäilty aikanaan. Häntä ei mainita raporteissa,
tuon ajan sanomalehdissä tai missään tapaukseen liittyvissä asiakirjoissa.
Kun teoria kumottiin täysin, se jäi yleiseen alitajuntaan.
Moni syyttää ketä tahansa, joka oli vain elossa silloin.
Aika montaa on luultavasti syytetty ilman todisteita,
koska asiakirjoja on vain vähän jäljellä.
Kun ajattelemme Viiltäjä-Jack-murhia, ne kaikki tehtiin syksyllä 1888.
Se tarkoittaa näitä viittä uhria. Mutta poliisilla on myös kansio,
jossa ovat vuosina 1888 - 1891 Whitechapelissa tehdyt murhat.
Siinä on mukana paljon enemmän uhreja.
Emme tiedä, kuinka moni, jos yksikään, Whitechapelin kansioissa mainituista -
on voinut olla Viiltäjän uhri.
Niin sanotussa epäiltyjen kansiossa oli tiedot henkilöistä,
joita kuulusteltiin tai epäiltiin Viiltäjä-murhista.
Se kansio on kadonnut. Emme tiedä, mitä sille tapahtui.
Yleisen tiedon mukaan 1880 - 1890-luvulta alkaen -
poliisit saivat tutkia asiakirjoja vapaasti.
Asiakirjoja, raportteja ja valokuvia on ilmeisesti siitä asti -
kadonnut hitaasti. Niitä on otettu keräilyesineiksi.
Bondin raportti oli vuosia kateissa arkistosta.
Löytäjä lähetti sen nimettömänä Scotland Yardille.
"Hyvä pomo" -kirje katosi. Se on onneksi saatu takaisin.
Uhreista otettuja valokuvia -
on myös saatu takaisin parin viime vuosikymmenen aikana.
Tämä on vähän kuin palapelin kokoamista. Paloja on paljon,
eivätkä ne kaikki välttämättä sovi palapeliin.
Kun saa koottua ne, jotka tuntuvat muodostavan kuvan,
lopputuloksena on jotain, josta puuttuu isoja paloja.
Rikoshistorioitsijan kannalta on turhauttavaa, kun tekijällä ei ole nimeä.
Eikä pysty selvittämään murhia -
palveluksena uhrien läheisille ja olemassa oleville jälkeläisille.
Mitä enemmän tätä tutkitaan, sitä enemmän faktoja tulee julki.
Sen myötä tarina kehittyy. Siihen tulee uusia näkökulmia,
ja se lähtee täysin odottamattomiin suuntiin.
Haluaisimme tietenkin tietää, kuka Viiltäjä oli. Mysteeri päättyisi.
Mutta nyt kaipaisimme vain uusia tietoja. Mitä vain ihmisiltä löytyy.
Ihmisten ullakoilla ja kellareissa saattaa olla asiakirjoja.
Uskon, että jossain on jotain,
joka edistää tutkintaa ja jolla juttu ehkä ratkeaa.
Jonain päivänä joku ehkä avaa arkun tai laukun -
ja löytää nimen Viiltäjä-Jackille.
Mutta siihen asti murhat pysyvät mysteerinä.
JOS SINULLA ON VIILTÄJÄ-JACK-MURHIIN LIITTYVIÄ ASIAKIRJOJA TAI ESINEITÄ,
KERRO NIISTÄ OSOITTEESSA UNSOLVED.COM
Tekstitys: Miia Mattila