HASFELMETSZŐ JACK 1959
A Hasfelmetsző! Megint lecsapott!
A Hasfelmetsző megint lecsapott!
HASFELMETSZŐ JACK
Hasfelmetsző Jack nevét mindenki ismeri,
még azok is, akik nem tudják, mit is tett pontosan.
Ő egy kegyetlen gyilkos volt.
És sosem kapták el, nem kellett bűnhődnie. Milyen okos fickó, juhé!
A történet a viktoriánus kori Londonba nyúlik vissza,
de a Hasfelmetszőről később japán, kínai, olasz és spanyol nyelven is írtak,
így a neve világszerte elterjedt.
Hasfelmetsző Jack! Most véged van!
Ne használja ezt az ostoba nevet!
Jack alakja mára önálló életre kelt, ám a valódi történetről nemigen beszélnek.
De aki megismeri a rémtetteit, rögtön más szemszögből tekint rá.
Szörnyű dolgokat tett.
Megpróbálta levágni az orrát, a fülét,
és összevissza vagdosta,
majd kivágta a szívét.
Az embernek a lélegzete is eláll.
A rejtély nyilván több okból is népszerű.
Először is, a Hasfelmetsző olyan félelmet keltett, amilyet azelőtt egy gyilkos sem,
sőt, azóta sem volt hozzá hasonló.
A népszerűségének másik oka az, hogy a története folyamatosan fejlődik.
Egy több mint 135 éves rejtélyről van szó,
amit máig nem sikerült megfejteni.
MEGOLDATLAN REJTÉLYEK
1888. AUGUSZTUS 31.
WHITECHAPEL KERÜLET
HÁROM KILOMÉTERRE LONDON BELVÁROSÁTÓL
1888. augusztus 31-ének hajnalán
egy rendőr épp Whitechapelben járőrözött.
Egyszer csak észrevett valakit egy kapualjban.
Közelebbről már látszott, hogy egy nő fekszik ott.
Ahogy odavilágított a lámpájával, látta, hogy a nőnek elvágták a torkát.
Amit nem láthatott,
hogy a véres ruhadarabok alatt egy kizsigerelt test van.
Ez egy sűrűn lakott városrész volt.
A szomszéd házban is laktak emberek, mégsem láttak vagy hallottak semmit.
Az egész csendben történhetett,
ráadásul épp egy ablak alatt, amely mögött tisztes polgárok az igazak álmát aludták.
Brutális támadás volt.
A halottasházban vették csak észre azt a mély, szaggatott sebet,
amely az áldozat szegycsontjától a hasáig húzódott,
és a gyomrán is áthatolt.
A rendőrök mindenkit kikérdeztek a környéken,
így derült ki, hogy a nőt Pollynak hívták.
Mary Ann Nichols, akit mindenki csak Pollyként ismert,
43 éves volt, amikor meggyilkolták.
Amennyire tudjuk, Polly nem régóta lakott az East Enden,
és az alkoholfüggősége miatt indult el a lejtőn.
Mélyszegénységben, magányosan élt,
és alkalmi prostitúcióból próbálta fenntartani magát.
Aznap este is ivott,
és mivel nem volt pénze, kidobták az ideiglenes szállásáról.
02:10 POLLY ELHAGYJA A SZÁLLÁSÁT
Ismét prostitúcióval próbált szállásra pénzt keresni.
Úgy tudjuk, Polly búcsúzóul ennyit mondott a szállásadójának:
„Látja ezt a pompás főkötőt?”
Ezzel gyakorlatilag azt mondta:
„Megyek, és elcsavarom egy úriember fejét,
hisz ma csodásan festek.
Ne adja ki az ágyamat, hamarosan visszatérek!”
Ezután támadtak rá, és csonkították meg.
A gyilkos elkapta a nyakát,
mielőtt még segítségért kiálthatott volna.
Az 1880-as években az emberölés nem volt gyakori bűncselekmény az East Enden,
ezért Polly meggyilkolása
a rendőrség számára egyedi esetnek tűnhetett.
03:45 - POLLY HOLTTESTÉT MEGTALÁLJÁK
1888-ban London a világ legnagyobb városa volt.
A West Endet a pompa és gazdagság, az East Endet a szegénység jellemezte.
Whitechapel egy East End-i kerület volt.
Az itt élők gyakorlatilag a túlélésért küzdöttek,
éheztek, és sokan szó szerint éhen is haltak.
A főutcákon túl
a sikátorokban és udvarokban hemzsegtek a patkányok.
Rettenetes körülmények között éltek itt az emberek.
Sok egyedülálló nőnek nem telt saját lakásra vagy házra,
így mindennap négy pennyt kellett összegyűjteniük,
hogy kaphassanak ágyat egy éjjeli menedékhely hálótermében.
Sok helyen nem is ágyak, inkább koporsószerű rekeszek voltak,
amelyek a fal mellett sorakoztak.
Rengeteg nő élt alkalmi prostitúcióból,
mivel máshogy nem tudtak volna elegendő pénzhez jutni.
HÖLGYEK
Ezeket a nőket úgy nevezték, „a szerencsétlenek”,
mivel a társadalom perifériáján éltek.
A Hasfelmetsző azért vadászhatott rájuk,
mert rendkívül kiszolgáltatottak voltak, ezért könnyű célpontnak bizonyultak.
Mivel ezek a nők prostitúcióból tartották fenn magukat, jól ismerték az utcákat.
Lényegében ők választották meg a gyilkosságok helyszínét,
mivel tudták, hová kell vinniük a kuncsaftokat ahhoz,
hogy senki ne zavarja meg őket.
Ők mutatták meg a tökéletes helyszínt, még ha ezzel nem is voltak tisztában.
Polly Nicholst augusztus 31-én ölték meg.
Egy héttel később, szeptember 8-án azonban újabb gyilkosság történt,
Annie Chapmant is megölték.
Annie testét a Hanbury Street udvarában találták meg,
szintén az East Enden, nem messze Polly meggyilkolásának helyszínétől.
Az áldozat a hátán feküdt, arccal a lépcső felé fordulva.
Őt is brutálisan megcsonkították, épp úgy, ahogy Pollyt.
A gyilkos ezúttal trófeaként az áldozat méhét is magával vitte.
Ez arra utalt, hogy a tettes azért ölt,
hogy az áldozat egy konkrét szervét megszerezze.
Annie volt a legidősebb áldozat. Negyvenhét éves volt.
A rendőrségi jelentés szerint Annie-nek semmilyen jövedelme nem volt.
Úgy próbált boldogulni, hogy mindenféle kacatot árult az utcán.
Amikor látta, hogy ebből nem tud megélni, ő is prostituáltnak állt.
Ahogy Polly Nicholsnak,
neki sem volt pénze szállásra a gyilkosság éjszakáján.
01:45 ANNIE ELHAGYJA A SZÁLLÁST
A szemtanúk szerint az utcákat rótta, hogy kuncsaftot találjon.
Valaki emlékezett rá, hogy Annie éjjel egy férfival beszélgetett
a Hanbury Street 29. előtt,
de az arcát nem látta.
A szemtanú szerint a férfi az öltözéke alapján külföldinek tűnt.
Feltételezhetően ő volt Hasfelmetsző Jack.
A rendőrségi aktából tudjuk,
hogy Annie és a férfi ezután beléptek a ház kapuján, ami mindig nyitva volt.
Egy sötét átjáróba értek, amely a hátsó udvarhoz vezetett.
Itt történt a gyilkosság.
ILLUSZTRÁCIÓ EGY ÚJSÁGBÓL
Annie meggyilkolásakor a Hanbury Street 27. szám alatt,
vagyis a szomszéd házban
egy Albert Cadosch nevű férfi lakott.
Épp az illemhelyre indult, ami a kert végében volt,
amikor hallotta, ahogy valaki azt kiáltja: „Ne!”, majd valami a kerítésnek csapódott.
Sokak szerint ez Annie teste lehetett.
05:30 - ANNIE-T EGY FÉRFIVAL LÁTJÁK
Ha Cadosch átnézett volna a kerítés fölött,
valószínűleg látta volna, ahogy Annie Chapmant megölik.
Annie torkát balról jobbra vágták el, egészen a gerincoszlopáig.
A hasát a szegycsontjáig felvágták,
kizsigerelték, majd a beleit a vállára fektették.
A ruhája zsebét kihasították, a tartalmát pedig a lába mellé tették.
Volt ott egy fésű, egy papírfecni és még néhány holmi, amit magánál tartott.
A gyilkos ezeket precízen az áldozat mellé helyezte, ami nagyon bizarr.
Mivel Annie-t is ugyanúgy csonkították meg, ahogy Pollyt,
a rendőrség arra gyanakodott, hogy ugyanaz lehet a gyilkos.
Átvizsgálták a helyszínt, hátha a tettes hátrahagyott valamit,
és találtak is az udvar sarkában egy frissen mosott bőrkötényt.
Azt gondolták, megvan a gyilkos.
Az izgatottság oka az volt, hogy Polly Nichols meggyilkolásakor
a rendőrség már nyomozott egy Bőrkötény néven elhíresült személy után.
A helybéli prostituáltak egy Bőrkötény nevű szörnyetegről beszéltek.
Szentül hitték, hogy ő a tettes.
Bőrkötény valódi neve John Pizer volt, aki Whitechapelben élt.
Suszterként dolgozott, emiatt általában bőrkötényt viselt.
Amikor megtalálták a kötényt, Pizert azonnal bevitték a rendőrségre,
ahol alaposan kivallatták.
Csakhogy a köténynek semmi köze nem volt a gyilkossághoz.
Mint kiderült, az egyik lakóé volt, aki kimosta, majd kiterítette száradni.
Pizernek sziklaszilárd alibije volt, ezért szabadon is engedték.
Ő volt az első a gyanúsítottak végtelennek tűnő sorában.
A rendőrségnek rá kellett jönnie,
hogy Whitechapelben valami elszabadult.
Két brutális gyilkosság is történt,
és úgy tűnt, hogy ugyanaz a személy a tettes.
A legrémisztőbb az volt, hogy valaki szabadon járkált odakint,
aki olyanokra csapott le,
akiket nem is ismert, és akik sosem ártottak neki.
Vagyis a gyilkosnak nem volt konkrét indítéka.
A gyilkosságok miatt az emberek rettegni kezdtek.
Elképzelni sem tudták, miféle szörnyeteg képes ilyesmire.
A WHITECHAPELI SZÖRNY
A gyilkos jól ismerte Whitechapelt.
A kerületet szűk sikátorok és kanyargós kis átjárók hálózták be.
A tettesnek csak egy egérutat kellett találnia,
hogy mielőbb eltűnhessen a bűntény helyszínéről.
Csak a forgalmas Whitechapel Roadra
vagy a Commercial Streetre kellett kiérnie,
mert ezeken az utcákon már könnyedén elvegyülhetett a tömegben.
A rendőrség már a kezdetektől igyekezett kizárni a sajtót,
és semmilyen információt nem osztott meg a nyomozásról.
A sajtó persze rendkívüli érdeklődést mutatott a nagy port kavaró ügy iránt,
és az újságírókat frusztrálta,
hogy a Bőrkötény-sztorin kívül semmire sem tudtak reagálni.
Aztán 1888. szeptember 27-én
a Központi Hírügynökség egy igen érdekes, piros tintával írt levelet kapott,
ami úgy kezdődött:
„Kedves főnök! Mindenütt azt hallom, hogy a rendőrség elfogott.
Pedig még nem találtak meg.”
A levél írója a tetteivel kérkedik, és megjegyzi, hogy úgysem tudják elkapni.
A levelet úgy írja alá: „Maradok tisztelettel: Hasfelmetsző Jack.”
MARADOK TISZTELETTEL: HASFELMETSZŐ JACK
A „Kedves főnök”-levél talán a legfontosabb dokumentum, ami fennmaradt,
hisz Hasfelmetsző Jack neve emiatt vált ismertté.
A névvel egy szóban összefoglalta, ami tett. Felvágta az áldozatok hasát.
Ráadásul ennél rémisztőbbet még az újságírók sem tudtak volna kitalálni.
A gyilkos tehát kilépett a homályból, megnevezte magát.
Így született meg
Hasfelmetsző Jack.
MARADOK TISZTELETTEL: HASFELMETSZŐ JACK
Csakhogy a rendőrök többsége úgy vélte,
hogy a levelet egy londoni újságíró írta, akit a Scotland Yardnál jól ismertek.
Vagyis az egész csak egy újságírói átverés volt.
Sokan akkoriban, beleértve a rendőrséget is,
úgy gondolták, hogy a levél írója nem más,
mint a Központi Hírügynökség egyik munkatársa,
aki azt akarta, hogy az ügyből sajtószenzáció legyen.
Én magam sem hiszem el, hogy a levelet Hasfelmetsző Jack írta.
A levél érkezésekor még nem volt konkrét gyanúsított az ügyben,
ahogy olyan nyom sem, amin el lehetett volna indulni.
A rendőrség áttörést akart, így nyilvánosságra hozták a levelet.
Sokszorosították, plakátokra nyomtatták és a lapokban is közzétették.
Ezzel azonban hibát követtek el,
ugyanis a Hasfelmetsző név annyira találó volt,
hogy futótűzként kezdett terjedni.
Úgy tűnt, mintha mindenki a gyilkos bőrébe akarna bújni.
Októberben szó szerint elárasztották a rendőrséget
a Hasfelmetsző nevében írt levelek.
Össznépi szórakozássá vált a Hasfelmetsző nevében írogatni.
Nyilván mindet meg is kellett vizsgálni,
és kideríteni, ki lehetett a szerző,
így az amúgy is túlterhelt nyomozók gyakorlatilag végkimerülésig dolgoztak.
Aztán szeptember 30-án,
pár nappal a „Kedves főnök”-levél érkezése után
egy órán belül két újabb gyilkosság is történt.
Ezt hívjuk a dupla eset éjszakájának.
Ez volt az a hely, ahol hajnali egy órakor
Louis Diemschutz behajtott a lovaskocsijával
a mögöttem lévő udvarba.
Ekkor látta meg Elizabeth Stride-ot, aki a Hasfelmetsző harmadik áldozata volt.
Elizabeth svéd nemzetiségű volt.
Egy ideig dadusként és takarítónőként dolgozott,
ám később a prostitúcióba menekült.
A húszas évei elején jött Angliába,
és egyből a Brick Lane menedékházaiban kötött ki.
Szeptember végére
sikerült némi pénzt összeszednie azzal,
hogy a szálláshelyén takarított.
Csakhogy amit nappal megkeresett, azt éjjelente el is mulatta.
Amikor megtalálták a holttestét, egy kendő volt a nyakában,
amit valaki összecsavart, és szorosan összecsomózott.
Ez alatt egy hatalmas vágás tátongott, amely a kendővel egy vonalban futott,
mintha azt próbálta volna követni a gyilkos.
Az áldozat torkából patakokban folyt a vér,
amit egy csatorna nyelt el a túloldalon.
A többi áldozattal ellentétben Elizabethnek csak a torkát vágták el,
a testét nem csonkították meg.
Egyesek szerint ennek csupán az volt az oka,
hogy a gyilkost megzavarta az udvarba behajtó lovaskocsi.
Mivel a csonkítás mámorát nem élhette át,
újabb áldozatot keresett.
Negyvenöt perccel később a Mitre Square-en Catherine Eddowes testét is megtalálták.
CATHERINE EDDOWES MEGÖLTÉK 1888. SZEPT. 30-án, 46 ÉVESEN
Nagyjából ezen a helyen találták meg Catherine Eddowes holttestét
a dupla eset éjszakáján.
Catherine Wolverhamptonban született.
Mivel a szüleit korán elveszítette, árvaházakban nőtt fel.
Végül Londonba költözött,
ahol prostituáltként dolgozott,
bár talán csak alkalmi jelleggel.
A holttestét 01:45 körül találta meg egy rendőr, Edward Watkins,
aki a Mitre Street felől jött errefelé.
A téren is átsétált, mivel a környéken járőrözött.
A lámpája fényében döbbenten vette észre a holttestet,
ami 15 perce még nem volt ott.
Az addigi áldozatok közül az ő testét csonkították meg a legkegyetlenebbül.
A helyzet eldurvult, az áldozatnak elvágták a torkát, kizsigerelték,
V alakokat véstek az arcába, a szemhéjára,
és az egyik fülcimpáját és az orra hegyét is levágták.
Emellett a gyilkos az áldozat méhét és bal veséjét is magával vitte.
A téren csupán Richard Pierce, egy rendőrtiszt lakott a családjával,
de ők is aludtak.
A rendőr semmit sem hallott,
és meglepő módon az éjszakai járőr sem látott semmit.
Mintha egy szellem ölte volna meg a nőt.
Amikor Catherine holttestét a halottasházban levetkőztették,
észrevették, hogy a kötény, amit viselt, nemcsak hogy csupa vér volt,
de egy darabot le is vágtak belőle.
Miután Catherine-t megtalálták,
egy rendőr végigment a Goulston Streeten,
és a lámpájával pásztázta az utcát, hátha meglátja a rejtőzködő gyilkost
vagy a fegyverét.
Ekkor látta meg a vértócsát az egyik kapualjban,
és benne egy rongydarabot.
Mint kiderült, a rongydarab Catherine kötényéből származott,
amelyet a Mitre Square-en vágtak le az áldozatról.
Egyesek szerint a gyilkos azért dobta el a rongydarabot,
mert abban törölte meg a kezét és a gyilkos fegyverként használt kést.
De hogy miért éppen ott dobta el, az rejtély.
A kötényen talált vér
származhatott Catherine súlyos sebeiből, de ugyanúgy a gyilkostól is,
aki megvághatta magát a csonkítás közben.
Ám akkoriban még nem volt vérvizsgálat, így a rongydarab haszontalannak bizonyult.
Több Hasfelmetsző-levélben is az állt, hogy a gyilkos küld majd egy testrészt.
Két héttel a dupla eset, azaz Elizabeth és Catherine meggyilkolása után
egy George Lusk nevű helybéli férfi kapott egy levelet.
Október 16. volt, és épp leült a vacsoraasztalhoz,
amikor csomagot kapott az esti postával.
Ahogy kinyitotta, meglátta „A pokolból”-levelet.
A levél alatt pedig egy fél emberi vese volt.
George Luskról tudni kell, hogy ő volt a whitechapeli civil gárda vezetője.
A civil gárda alapvetően éjszaka járőrözött,
és igyekezett szemmel tartani a gyanús alakokat.
A levélben, amit Mr. Lusk otthonába küldtek, az állt:
„Mr. Lusk, uram, küldök egy fél vesét, ami az egyik nőé volt.
Ezt önnek tartogattam.
A másik felét megsütöttem, és megettem.
Nagyon ízletes volt.
Ha elég türelmes, talán a véres kést is elküldöm majd, amelyet használtam.
Kapjon el, ha tud, Mr. Lusk!”
A gyilkos bevallotta, hogy kannibál,
és ténylegesen evett az egyik áldozata veséjéből.
Rettenetes!
A Lusk-levél kapcsán a rendőrségen belül is voltak viták,
hogy valóban Catherine veséje volt-e a dobozban.
Akkoriban nyilván más volt egy orvosi szakvélemény,
de tény, hogy Lusk egy bal vesét kapott,
és Catherine-nek is a bal veséje hiányzott.
Ha a vese valóban Catherine-é volt,
akkor a levél valódi, de erre igazából 50% az esély.
Én elhiszem azt, ami a levélben áll,
számomra a Lusk-levél hiteles, de nem mindenki látja így.
Egyesek szerint ez az egyedüli levél, amit valóban a gyilkos írt.
Én nem így gondolom.
Szerintem egy orvostanhallgató tréfálkozott.
Az orvostanhallgatók gyakran csentek el különböző testrészeket.
A lényeg, hogy már mindenki a Hasfelmetsző-sztoriról beszélt.
Mindenki az ügy megszállottja lett,
és valahogy a részese akart lenni.
1888 októberében
a rendőrség minden házat átkutatott Whitechapelben.
Több száz lakásban jártak,
és több ezer embert kikérdeztek,
de nem igazán találtak olyan nyomot, amin elindulhattak volna.
Persze ne feledjük, hogy 1888-ban
a rendőrség még nem rendelkezett olyan nyomozati eszközökkel, mint manapság.
Nem létezett ujjlenyomat-vizsgálat,
és térfigyelő kamerák sem voltak,
amelyek lehetővé tették volna a különböző helyszínek megfigyelését.
A nyomozás gyakorlatilag a környék átkutatásából állt.
Azt remélték, hogy találnak egy lábnyomot.
Ám a hagyományos módszerek egyike sem hozott eredményt.
Több szemtanú is volt, akik mindenfélét állítottak,
de hogy konkrétan a gyilkost látták-e, azt nem tudjuk.
Sokan egy 168-170 cm-es férfit emlegettek,
de akkoriban ez egy teljesen átlagos magasságnak számított.
Huszonéves és 40-es is lehetett, a ruházatát is mindenki máshogy írta le.
A szemtanúk dolgát megnehezítette, hogy a közvilágítás rendkívül gyér volt.
Hajnali kettő és három között sötét volt, a világítás nem sokat ért.
Nehéz így észrevenni dolgokat. Könnyen lehet, hogy a szemtanúk tévedtek.
Sajnálatos módon senki sem tudta, hogy nézett ki Hasfelmetsző Jack.
A rendőrség az egész East Endet bejárta, hogy megtalálja a gyilkost.
Ami érdekes, hogy álruhás civilek is próbálták elkapni a Hasfelmetszőt.
Három orvostanhallgatót is bevetettek, hogy lépre csalják a gyilkost.
A nőnek öltözött fiatalemberek az East Enden sétálgattak,
remélve, hogy a Hasfelmetsző majd rájuk támad, és így elkaphatják.
A nők elkezdtek felfegyverkezni.
Fennmaradtak rajzok, amelyeken késsel, pisztollyal, ollóval ábrázolnak hölgyeket,
akik az utcán próbáltak boldogulni.
Nem volt hová menniük, és pénz kellett a szállásra.
Szörnyű érzés lehetett,
hogy a következő kuncsaft talán egyben az utolsó is lesz.
Októberben végül egy gyilkosság sem történt.
Ez főként a fokozott rendőri jelenléttel magyarázható.
Semmi sem történt, egészen a november 9-i gyilkosságig.
És ez volt mind közül a legkegyetlenebb.
Mary Jane Kelly a 20-as évei közepén járt, vagyis ő volt a legfiatalabb áldozat.
A többi áldozathoz hasonlóan
neki is pénzt kellett szereznie, és ő is prostituáltként dolgozott.
Whitechapelben egy önálló szobát bérelt.
Mary Jane Kellytől egy bizonyos Thomas Bowyer szedte be a lakbért.
Ő kopogott be a lány ajtaján, de semmi.
Odament az egyik betört ablakhoz, elhúzta a függönyt, és…
A látvány rettenetes volt.
Egészen döbbenetes.
Zárt ajtók mögött a gyilkos azt tehetett, amit csak akart.
Mary Kelly testét teljesen kizsigerelték.
Az arcát és a melleit levágták,
az ágyra fektették, a szerveit pedig szétszórták a szobában.
Mary Kelly volt az egyetlen áldozat, akit nem az utcán öltek meg.
A holttestről fotó is készült.
Ez volt az egyik legkorábbi, bűnügyi helyszínen készült fotó.
Az áldozatot a felismerhetetlenségig összevagdosták, rettenetes látvány volt.
A gyilkos három kivágott húsdarabot az éjjeliszekrényre tett,
majd az áldozat beleinek egy részét
az áldozat köré helyezte.
És ha ez még nem lett volna elég, a nő combjairól is levágta a húst.
A csontok teljesen kilátszódtak.
Végül kivágta az áldozat szívét.
Mary Jane Kelly szíve sajnos sosem került elő.
A Scotland Yard sebésze, Dr. Thomas Bond
még a helyszínen megvizsgálta Mary Kelly holttestét.
Mint kiderült, Maryt valószínűleg
álmában támadta meg a gyilkos.
Sir Robert Anderson, aki akkoriban a Scotland Yard helyettes biztosa volt,
Dr. Thomas Bond véleményét kérte ki az öt gyilkosságról.
Anderson minden nyomozati anyagot elküldött Mary Nichols, Annie Chapman,
Elizabeth Stride és Catherine Eddowes meggyilkolásáról.
A rendőrség Dr. Bonddal konzultált minden jelentős ügyben,
amely az 1870-1880-as években történt Londonban és az ország más részein.
Mivel Dr. Bond hosszú éveken át a rendőrségnek dolgozott,
az érdeklődése egyre inkább a gyilkos elmék felé fordult.
Próbálta megérteni a gyilkosságok hátterét
azok fizikai és orvosi vonatkozásán túl is.
Dr. Bond tett először kísérletet egy sorozatgyilkos profilozására.
November 10-én el is küldte a jelentését a Scotland Yardnak,
amely nagyban meghatározta azt, amit a Hasfelmetszőről ma is gondolunk.
Bond rámutatott a gyilkosságok közti hasonlóságokra.
A gyilkos mindig váratlanul csapott le,
amikor nem számítottak rá.
Minden jel arra utalt, hogy gyorsan leterítette az áldozatait,
akik eszméletüket vesztették.
Dr. Bond azt is megállapította, hogy az áldozatokat fekve ölték meg.
Ezt az is bizonyítja, hogy az áldozatok nyakán ujjnyomok voltak,
ami arra utal, hogy eszméletvesztésig fojtogatták őket,
majd a földön elvágták a torkukat.
A csonkítás már a halál beállta után történt.
Az 1880-as években
a sorozatgyilkosság fogalma még egyáltalán nem létezett.
A kifejezés csak sokkal később,
az 1970-es években született.
1888-ban az emberek még egyszerűen nem hitték el,
hogy vannak olyanok, akik úgy gyilkolnak meg másokat,
hogy nincs különösebb indítékuk.
A sajtóban és a közvéleményben ezért
olyan hírek kezdtek terjedni, hogy a tettes egy őrült orvos,
egy bába
vagy egy hentes.
Ők voltak azok, akik olyan képességekkel rendelkeztek,
mint a Hasfelmetsző.
Egy hentes ugyan ismerte az anatómiát, de a sebészethez nem feltétlenül értett.
Egy orvos mindkettőben jártas volt.
Az orvosok véleménye azonban megoszlott arról,
hogy a gyilkos rendelkezett-e anatómiai és sebészi ismeretekkel.
Azt láthatóan tudta,
melyik szerv hol található az emberi testben,
és mit honnan tud eltávolítani.
Sok esetben majdhogynem vaksötétben operált.
Emiatt úgy gondolom,
a gyilkosnak voltak szakmai ismeretei, és rendelkezett némi gyakorlattal,
máskülönben nem lett volna ilyesmire képes.
Tudjuk, hogy az indíték nem rablás volt,
és nem is a bosszú.
A tettes nem pénzért, nem féltékenységből, és nem is ittasan ölt.
Egyszerűen élvezte, hogy megcsonkíthatta az áldozatait.
A csonkítás minden újabb áldozattal egyre brutálisabbá vált.
A gyilkos nem érte már be azzal, amit legelőször tett,
fokozni akarta az izgalmat.
Azért ölt, mert ez szexuálisan izgatta.
Az indítékot
és az elkövető gondolkodásmódját azelőtt sosem vizsgálták.
A jelentésben Bond a gyilkos személyiségéről is véleményt alkotott.
Egy csendes, köztiszteletben álló, jól öltözött férfira gyanakodott.
A gyilkos életkörülményeiről is írt.
Úgy vélte, hogy lehetett egy szobája,
ahová visszavonult, és ahol lemosta magáról a vért.
Bond kitért arra is,
hogy a gyilkosnak lehetett némi jövedelme vagy nyugdíja,
illetve valószínűleg a családjával élt, akik őrizték a titkát.
Sokan úgy gondolták, hogy a Hasfelmetsző egy őrült,
aki habzó szájjal rója az utcákat,
látszik rajta, hogy rettentő gonosz, és nem túl megnyerő.
Az utcalányok elég okosak voltak ahhoz, hogy ilyen alakokkal ne kezdjenek.
Az ismeretlen támadó, Hasfelmetsző Jack alakja
egy kihalt utcákon, cilinderben sétálgató,
fekete táskás férfiként már több mint 100 éve él a köztudatban.
Ha megnézzük a régi némafilmeket,
ahol egy hölgyet a vasúti sínekre kötöztek,
a tettes mindig cilindert és fekete köpenyt viselt,
és nagy bajsza volt.
A Hasfelmetszőt is pont ilyennek képzeljük.
Ráadásul ebbe a képbe a valódi tettes tökéletesen beleillik.
A jellegzetes fekete táska egyébként egy férfihoz köthető,
akit azon a környéken láttak, ahol Elizabeth Stride-ot megölték.
Nála is egy fekete táska volt,
mivel valahol üzletelt, és épp hazafelé tartott.
És bár sziklaszilárd alibije volt, a fekete táska képe valamiért rögzült.
Egy köpenyt és cilindert viselő, útitáskát cipelő alak
akkoriban enyhén szólva is feltűnő jelenség lett volna az East Enden.
Az igazi Hasfelmetsző ezzel szemben úgy járt-kelt,
hogy senki sem figyelt fel rá.
A másik dolog, hogy akkoriban több vágóhíd is volt a környéken,
így senki sem csodálkozott,
ha valakit hajnalban véres ruhában látott végigmenni az utcán.
Mary Kelly meggyilkolása után azonban furcsa dolog történt.
Egyre több idő telt el, és úgy tűnt, a gyilkosságok abbamaradtak.
Vajon miért állt le a gyilkos?
Vajon Mary brutális megcsonkításával beteljesültek volna a vágyai?
Nem volt több gyilkosság, tehát valami történt a tettessel. Vajon meghalt?
Talán elhagyta az országot, nyaralni ment, vagy valamiért letartóztatták.
Egyesek azt feltételezték, hogy súlyos betegségben szenvedett.
Mások úgy vélték, hogy tengerész volt.
Elkövette a gyilkosságokat, majd hajóra szállt, és eltűnt.
Talán ezt nevezik tökéletes gyilkosságnak.
Persze létezik az az elmélet is, hogy a gyilkos elmegyógyintézetbe került.
A nyomozás kezdeti szakaszában
rengeteg gyanúsítottja volt a rendőrségnek.
Szinte futószalagon vitték be kihallgatni az embereket.
Bárki, aki valaki szerint gyanúsan viselkedett,
vagy aki hasonlított valakire, akit egy szemtanú látott,
azt azonnal kérdőre vonták.
Az évek során rengetegen kutattak és nyomoztak az ügyben,
és mindenkinek volt egy teóriája arra, hogy ki lehetett a tettes.
Ezek közül néhányat érdemes is komolyan venni.
A rendőrség egyik gyanúsítottja Montague John Druitt volt.
Druitt egy dél-londoni ügyvéd volt, de tanárként is dolgozott.
Ám 1888 novemberében elbocsátották.
A holttestét a Temzében találták meg 1888 utolsó napján.
A rendőrség úgy vélte,
hogy a Hasfelmetsző talán öngyilkos lett,
így Mary Kelly megölése után minden öngyilkosságot megvizsgáltak.
Montague John Druitt esete ekkor tűnt fel.
A rendőrségi jelentések szerint a férfira a saját családja is gyanakodott.
A bátyja elmondta, hogy Druitt mentálisan instabil lett,
és egy levélben le is írta, hogy úgy érzi, megőrül, és meg akar halni.
Csakhogy nincs bizonyíték arra, hogy Druitt járt volna Whitechapelben,
és egyik áldozattal sem látta senki a gyilkosságok éjszakáin.
Valószínűleg csak azért figyeltek fel rá,
mert épp a gyilkosságok évének végén fulladt a Temzébe.
Dr. Francis Tumblety volt az egyik legérdekesebb gyanúsított.
Ő volt az egyetlen, akit le is tartóztattak,
éppen Mary Kelly meggyilkolása előtt.
Amerikai volt, és óvadékkal szabadult, majd megszökött, és visszatért a hazájába.
New Yorkban aztán több interjút is adott, amelyekben elmesélte,
hogy letartóztatták, mert azt hitték, ő a Hasfelmetsző.
De állítása szerint csak azt tette, amit mindenki más.
Teljesen lázba jött, és ő akarta megtalálni a gyilkost.
Végül őt magát tartóztatták le,
és meggyanúsították a gyilkosságok elkövetésével.
Persze ellene sem volt semmi konkrét bizonyíték.
Az utolsó komoly gyanúsított Tumblety és Druitt után
egy bizonyos Kosminski volt.
A Kosminski név a rendőrségi aktákban tűnt fel.
Annyit írtak róla, hogy lengyel zsidó volt,
akit elmegyógyintézetbe zártak.
Nem tudjuk, ki volt Kosminski,
de ennek a kérdésnek is megpróbáltak utánajárni,
és átvizsgálták a korabeli elmegyógyintézetek aktáit,
hátha valahol felbukkan ez a név.
Az egyetlen személy, akit találtak, egy bizonyos Aaron Kosminski volt.
Aaron Kosminski Whitechapelben élt.
Egy lengyel származású, zsidó fiatalember volt.
Ő azonban csak 1891-ben került be az intézetbe,
vagyis Mary Kelly megölése után még bőven szabadon járt-kelt,
ami ellentmond annak az elméletnek,
hogy a tettest az utolsó gyilkosság után azonnal elfogták.
Sir Robert Anderson és a főfelügyelő,
Donald Sutherland Swanson a nyomozás két legmagasabb rangú vezetője volt.
Mindketten úgy vélték, hogy Kosminski volt a gyilkos.
Anderson és Swanson minden bizonyítékot ismerhetett.
Ha szerintük Kosminski ellen meggyőzőbb bizonyítékok voltak, mint a többi esetben,
akkor komoly esély van arra, hogy ő volt a Hasfelmetsző.
Az egyetlen gond, hogy nem tudjuk teljes biztonsággal kijelenteni,
hogy Aaron Kosminski volt az a Kosminski, akiről a jelentésben írtak.
Az évek során egyre nőtt a gyanúsítottak száma,
és különböző elméletek születtek.
Valójában Johnny Depp A pokolból filmje
és Michael Caine 1988-as tévésorozata volt
talán a két legismertebb feldolgozása a Hasfelmetsző történetének,
és mindkettőben Sir William Gull volt a gyilkos.
A témában készült legtöbb filmben Sir William Gull a Hasfelmetsző.
Ő az, akit az 1970-es évek óta a királyi összeesküvés-elmélet kapcsán emlegetnek.
Az elmélet szerint Viktória királynő unokájának, Albert Viktor hercegnek
viszonya volt egy East End-i utcalánnyal, és egy Alice nevű lányuk is született.
Alice dadusa volt Mary Jane Kelly,
aki a barátnőivel, Polly Nicholsszal, Annie Chapmannel, Elizabeth Stride-dal
és Catherine Eddowesszal azzal zsarolta a királyi családot,
hogy leleplezik a titkukat.
A királyi család saját orvosát,
Sir William Gullt bízta meg a nők megölésével,
hogy a titok soha ne tudódjon ki.
Az elmélet ott hibádzik, hogy Sir William 1887-ben agyvérzést kapott,
így képtelen lett volna Whitechapelben megölni és megcsonkítani az áldozatokat.
Sir William nem is volt gyanúsított.
Nem szerepel a rendőrségi aktákban,
ahogy a korabeli lapokban vagy más fennmaradt dokumentumban sem.
Persze hiába dőlt meg az elmélet,
az emléke fennmaradt.
Vannak, akiknek gyakorlatilag mindenki gyanús, aki akkoriban élt,
és sokakat valódi bizonyítékok nélkül, igaztalanul meg is vádoltak,
mivel sajnos kevés feljegyzés maradt fenn.
A közismert Hasfelmetsző-gyilkosságok 1888 őszén történtek.
Az öt áldozatot néhány hét leforgása alatt ölték meg.
Csakhogy van egy akta a whitechapeli gyilkosságokról,
amely az 1888 és 1891 közötti ügyeket tartalmazza,
és ezekben sokkal több áldozat szerepel.
Nem tudjuk, hogy a whitechapeli gyilkosságok közül volt-e még olyan,
amelyet a Hasfelmetsző követett el.
Volt egy akta, az úgynevezett „gyanúsítottak aktája”,
amelyben mindenki szerepel,
akit a Hasfelmetsző-ügyben meggyanúsítottak és kihallgattak.
Ez az akta azonban eltűnt, és nem tudjuk, mi lett a sorsa.
Köztudott, hogy az 1880-as évek után,
az 1890-es években a rendőrök bármilyen dokumentumot megvizsgálhattak.
Ettől kezdve bizonyos nyomtatványoknak, jelentéseknek és az áldozatok fotónak
szép lassan lába kelt a korabeli kincsvadászoknak köszönhetően.
Bond jelentése évekre eltűnt az aktából,
és egy névtelen feladó juttatta vissza a Scotland Yardra.
A „Kedves főnök”-levél is eltűnt,
de szerencsére ezt is visszaküldték,
ahogy az áldozatokról is megkerült pár fotó
az elmúlt néhány évtizedben.
Olyan ez, mint egy kirakós.
Van rengeteg elemünk,
és néhány darab nem illik a kirakósba.
Az ember megpróbálja a helyére tenni a megfelelő darabokat,
és mikor már kezd összeállni a kép, kiderül, hogy jó pár elem hiányzik.
Bűnügyi történészként bosszant,
hogy nem tudjuk megnevezni a gyilkost.
És ez leginkább az áldozatok leszármazottjai miatt lenne fontos,
akik ma is élnek.
Minél többen kutatnak, annál több részletre derül fény,
és minél több részletre derül fény, annál tovább fejlődik a történet,
ami újabb és újabb irányokat vesz,
és a végén ki tudja, hová jutunk?
Jó volna tudni, ki volt Hasfelmetsző Jack,
fantasztikus lenne végre megfejteni a rejtélyt.
Bármilyen új információ segítene, örülnénk, ha valaki előállna valamivel.
Talán van valahol egy dokumentum a padláson vagy a pincében.
Hiszem, hogy valahol létezik valami,
ami közelebb vihet a megoldáshoz, vagy épp a megoldást jelenti.
Talán egy nap valaki kinyit egy bőröndöt vagy egy táskát,
amiben lesz valami, ami leleplezi a Hasfelmetszőt.
De amíg ez nem történik meg, a rejtély megmarad.
HA BÁRMILYEN ÍRÁSOS VAGY TÁRGYI EMLÉKKEL RENDELKEZIK
A HASFELMETSZŐ-GYILKOSSÁGOK KAPCSÁN, LÁTOGASSON EL AZ UNSOLVED.COM-RA!
A feliratot fordította: Usztics Lili