EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Ripperen! Han har gjort det igjen!
Ripperen har gjort det igjen!
Folk har hørt navnet til Jack the Ripper
selv om de ikke vet hva han gjorde.
Han var en forferdelig morder.
Og han ble aldri tatt eller straffet. For en smart fyr. Jippi.
Det skjedde i viktoriatiden i London, men det fins bøker om Jack the Ripper
skrevet på japansk, kinesisk, italiensk og spansk,
så navnet er overalt.
Det er over for Jack the Ripper!
Slutt å bruke det dumme navnet!
Jack lever nå et liv som ikke er forbundet med det han faktisk gjorde.
Men når du innser
hvor skrekkelige forbrytelsene var, endrer perspektivet seg.
De var grusomme.
Han prøvde å kutte av nesa hennes og et øre,
skar henne overalt.
- Han skar ut hjertet hennes. - Det tar virkelig pusten fra deg.
Mysteriet er populært av flere grunner.
Jack the Ripper skremte folk på et vis som ingen morder hadde gjort
og ingen morder har gjort siden.
En annen grunn er at historien er i stadig utvikling.
Det skjedde for over 135 år siden,
og likevel prøver vi ennå å løse mysteriet.
ULØSTE MYSTERIER
31. AUGUST 1888
WHITECHAPEL-DISTRIKTET
3,2 KM ØST FOR LONDON SENTRUM
I morgentimene den 31. august 1888 patruljerer en politimann i Whitechapel.
Plutselig ser han noe som ligger i en port.
Han nærmer seg og ser en kvinne liggende.
Han lyser lykten sin på henne og ser at strupen hennes er skåret over.
Det han ikke ser, er at magen er skåret opp under klærne.
Det var flere som bodde i området.
Det var til og med folk i huset ved porten der hun ble funnet,
- og de hører og ser ingenting. - Det hadde skjedd i stillhet
rett under et vindu hvor ærlige folk sov i sengene sine.
Det var et voldsomt angrep.
På likhuset ble det lagt merke til at det var et dypt, taggete sår
fra brystbeinet helt ned til magen, som kuttet vevet i magen fullstendig.
Da myndighetene spurte folk: "Kjenner noen denne personen?"
ble hun identifisert som Polly.
Mary Ann Nichols, kjent som Polly, var 43 år da hun ble drept.
Polly hadde ikke vært i East End lenge, så vidt vi kan se.
Men hun var alkoholiker og på vei nedover.
Hun var ekstremt fattig, bodde alene,
slet med å tjene penger ved tilfeldig prostitusjon.
Hun hadde drukket den kvelden og hadde ikke penger til en seng,
så hun ble kastet ut av et vertshus.
KL. 02.10 - POLLY FORLATER VERTSHUSET
Hun skulle prøve å tjene penger til en seng med sexarbeid.
Pollys siste ord til den ansatte på vertshuset var:
"Ser du den muntre lua mi?"
Det var det hun sa.
KL. 02.30 - POLLY BLIR SIST SETT
"Jeg skal finne en herremann, for se hvor vakker jeg er.
Hold senga mi, jeg er straks tilbake."
Det var da hun ble overfalt og lemlestet forferdelig.
Morderen la fingrene rundt halsen hennes og drepte henne før hun kunne rope.
I East End på 1880-tallet
var ikke drap like vanlig som man kanskje tror,
og politiet ville antatt at drapet på Polly var et engangstilfelle.
KL. 03.45 - POLLYS LIK BLIR FUNNET
London i 1888 var den største byen i verden.
Du har West End, rik, velstående.
East End er veldig fattig.
Whitechapel var et distrikt i East End i London.
Det var et område der folk knapt klarte å overleve.
Folk levde i fattigdom, folk sultet i hjel.
Ved hovedveiene lå rottebefengte smug og plasser.
Skrekkelig. Folk levde under forferdelige forhold.
Mange single kvinner i East End hadde ikke råd til egen bolig.
Så de måtte prøve å skrape sammen fire pennyer daglig til en seng
på det vi kaller et vertshus eller herberge.
Jeg sier senger, men mange steder var det faktisk kister
stilt opp på rekker mot veggene.
Mange kvinner måte ty til prostitusjon.
De gjorde det de måtte for å skaffe den inntekten.
KVINNER
Det fantes et uttrykk for dem. Det var "stakkarer",
for de hadde falt utenom.
Jack the Ripper siktet seg nok inn på dem
fordi de var lette mål og sårbare damer som gikk i gatene.
Brukte de prostitusjon for å overleve, var det de som kjente gatene.
Så det var ofrene som valgte drapsstedet.
På grunn av jobben visste de hvor de skulle føre kundene
for å unngå avbrytelser.
Så de valgte uvitende det perfekte stedet å bli drept på.
Polly Nichols blir drept 31. august.
En uke senere, den åttende september,
finner enda et drap sted. Det er Annie Chapman.
Annie ble funnet drept i bakgården til Hanbury Street.
Også i East End, nær der Polly ble drept.
Hun lå på ryggen i bakgården med ansiktet mot trappen.
Hun ble lemlestet akkurat som Polly.
Og morderen tok et trofé.
Han tok med seg offerets livmor,
som antydet at grunnen til drapet
var at drapsmannen ville høste den delen av anatomien hennes.
Annie var det eldste av våre ofre. Hun var 47 år gammel.
Ifølge politiet hadde Annie ingen inntekt.
Hun solgte nips på gaten for å overleve.
Da det ikke funket, tydde hun til prostitusjon.
Akkurat som Polly Nichols hadde hun ikke råd til en seng natten hun ble drept.
KL. 01.45 - ANNIE FORLATER VERTSHUSET
Vitner sa hun gikk rundt og lette etter en kunde.
Og på noe tidspunkt hadde et vitne sett Annie prate med en mann
utenfor døren til 29 Hanbury Street, men hun så ikke ansiktet hans.
Hun sa senere at han så ut som en utlending
etter klærne å dømme. Man tror dette var Jack the Ripper.
Ifølge politiarkivet er det neste som skjer
at de to går gjennom inngangen til nr. 29, som aldri var låst.
Den førte til en passasje.
Den mørke passasjen førte til bakgården.
Der dreper Jack Annie.
AVISILLUSTRASJON
DER LIKET LÅ
I 27 Hanbury Street på den tiden Annie ble drept,
altså nabohuset, var en mann ved navn Albert Cadosch.
Han skulle på toalettet som var nederst i hagen,
og han hører noen rope "nei" og så et dunk mot gjerdet.
Mange tror det var Annies lik mot gjerdet.
KL. 01.45 - ANNIE FORLATER VERTSHUSET
Hadde han tittet over gjerdet,
ville han ha sett drapet på Annie Chapman bli begått.
Strupen var skåret fra venstre til høyre helt til ryggraden.
Hun ble revet opp til brystbeinet.
Innvollene var fjernet og plassert over skulderen.
Ved føttene hennes lå flere gjenstander fra posen hennes,
som var skåret opp.
En kam, et stykke papir, alt mulig fra posen hun gikk med.
Han la dem nesten systematisk frem ved føttene.
Veldig underlig.
Og fordi hun har blitt lemlestet på samme måte som Polly,
tror politiet at begge drapene ble begått av samme mann.
På åstedet ser de etter spor som morderen har etterlatt.
Da finner de et nyvasket skinnforkle i hjørnet av bakgården.
De tenker: "Vi har ham. Vi har drapsmannen."
Grunnen til at de ble så opprømte var at etter drapet på Polly Nichols,
etterforsket politiet allerede en mistenkt kjent som Skinnforkle.
Prostituerte i Whitechapel
hadde begynt å snakke om denne karakteren Skinnforkle.
De er overbevist om at han er ansvarlig.
Skinnforkle var en mann som het John Pizer fra Whitechapel.
Han var skomaker. Han brukte et skinnforkle på jobb.
Så da de fant skinnforkleet, slepte de ham til politistasjonen,
der de avhørte ham grundig.
Det viser seg at skinnforkleet de fant ikke har noe å gjøre med drapet.
En lokal beboer hadde bare vasket forkleet sitt
og lagt det over gjerdet for å tørke.
Pizer hadde vanntett alibi for drapsnettene
og ble løslatt som mistenkt.
Han er bare den første av veldig mange mistenkte i saken.
På dette tidspunktet anerkjente politiet at det var noe veldig galt i Whitechapel.
To grusomme drap, forferdelige lemlestelser,
sannsynligvis drept av samme mann.
Det som var skremmende var at det var noen der ute
som ville drepe deg,
og du hadde aldri møtt dem eller gjort dem noe.
De drepte deg ikke av en grunn.
FORFATTER & HISTORIKER
Folk begynner å bli skrekkslagne.
Folk tenkte: "Hva slags monster ville gjort dette?"
WHITECHAPEL-MONSTERET
Morderen virker kjent i Whitechapel.
På den tiden besto Whitechapel av mange trange smug,
kronglete små ganger som gikk mellom bygninger.
Han må bare vite om nærmeste smutthull er,
så han raskt kan komme seg vekk fra åstedet.
Når han kommer til Whitechapel Road eller Commercial Street,
de travle gatene, kan han bare forsvinne i folkemengden.
Politiet valgte tidlig å ikke snakke med pressen
om aktivitetene eller etterforskingen.
Pressen var selvsagt ute etter sensasjonelle historier
og ble frustrert av mangelen på spor å følge
bortsett fra Skinnforkleet.
Den 27. september 1888
mottok Central News Agency et veldig interessant brev
skrevet med rødt blekk: "Kjære sjef, jeg hører stadig at politiet har tatt meg.
De tar meg ikke helt ennå."
Så skryter det om hva han har gjort.
Politiet kan ikke ta ham.
Til slutt er det signert "Vennlig hilsen, Jack the Ripper."
"Kjære sjef"-brevet er nok det viktigste dokumentet vi har
fordi det er det som gir oss navnet "Jack the Ripper".
Det oppsummerte hva han gjorde med damene.
De ble rippet opp.
Den typen skrekk i et kallenavn,
Jack the Ripper, er en nyhetsmanns drøm!
Morderen har et navn. Han er ikke lenger en diffus figur.
Han heter Jack the Ripper.
Problemet er at de fleste i politiet mener brevet
ble skrevet av en driftig journalist som etterforskerne kjente til.
Med andre ord skrev en journalist brevet. Det var en bløff.
Mange, inkludert relevante politimyndigheter,
trodde de kjente til identiteten til den som gjorde det,
og at det var en person fra Central News Agency
som ville skape spenning for pressen.
Så jeg tror ikke brevet ble skrevet av Jack the Ripper.
Da de fikk brevet, var det ingen solid mistenkt
eller ledetråder politiet fulgte.
Politiet var desperate, så de offentliggjorde brevet.
Det ble reprodusert og satt på plakater, men det havnet også i avisene.
Det viste seg å være en feil, for navnet var så skremmende nøyaktig.
Jack the Ripper, det slo an.
Bløffmakere over hele landet strakk seg etter pennene.
Hele oktober ble politiet oversvømt av brev,
mange signerte "Jack the Ripper". Det ble nesten et nasjonalt tidsfordriv.
Hvert brev måtte leses og vurderes, og forfatteren måtte spores opp om mulig,
så de allerede overanstrengte etterforskerne
strekkes nesten til bristepunktet.
Den 30. september,
noen dager etter at politiet mottok "kjære sjef"-brevet,
slår morderen til igjen og begår to drap på under en time.
Den natten kalles nå "dobbelhendelsesnatten".
Klokken ett om natten på dette stedet
dro Louis Diemschutz hesten og kjerren inn rett bak meg.
Han så liket av en kvinne.
Det var Elizabeth Stride, Jack the Rippers tredje offer.
Elizabeth var svensk.
Hun var barnepike en stund og vaskehjelp.
Så prostituerte hun seg dessverre.
Hun kom til England tidlig i 20-årene
og holdt først til rundt Brick Lane, på vertshusene der.
Innen slutten av september hadde hun tjent et par shilling
ved å vaske vertshuset hun bodde på. Hun begynte å gå ut og bruke pengene.
Da liket ble funnet, hadde hun et skjerf rundt halsen
som var vridd til én side. Knuten var veldig stram,
og det var et stort, taggete kutt, nærmest langs skjerfet,
som om morderen brukte det til å lede kniven.
Det rant en elv av blod fra halsen ned i rennesteinen i motsatt hjørne.
I motsetning til de andre ble bare strupen skåret over.
Ingen lemlestelse.
Noen tror grunnen til at han bare skar strupen hennes
var at han ble forstyrret av hesten og vognen som kom.
Fordi han ble nektet tilfredsstillelsen, leter drapsmannen etter enda et offer.
Catherine Eddowes' lik blir funnet på Mitre Square 45 minutter senere.
CATHERINE EDDOWES DREPT 30. SEPTEMBER 1888, 46 ÅR
Her jeg står var omtrent hvor Catherine Eddowes' lik ble funnet
på dobbelhendelsesnatten.
Catherine ble født i Wolverhampton. Foreldrene hennes døde,
og hun ble plassert på barnehjem.
Hun flytter til slutt til London der hun var kjent som sexarbeider,
men kanskje bare av og til.
Hun ble funnet rundt kl. 01.45 av politimannen Watkins
som kom fra Mitre Street.
Han kommer inn på torget.
Han patruljerer. Han lyser med lykten og blir så sjokkert
når han ser liket. Hun var ikke der 15 minutter tidligere.
Hun var det mest lemlestede offeret frem til da.
Dette er enda et nivå opp. Strupen er skåret, hun er skåret opp.
V-er er skåret i kinnene og øyelokkene,
en del av øreflippen er fjernet, nesetuppen òg.
Han tok også livmoren og venstre nyre.
Kun politimannen Richard Pearce bodde på torget
med familien sin. De sov.
Politimannen hører ingenting,
Utrolig nok hører og ser nattvakten ingenting.
Det er som om et spøkelse dreper henne.
Da Catherine ble tatt med til likhuset og avkledd,
så de at forkleet hun hadde hatt på seg forståelig nok var dekket av blod,
men en del så ut til å ha blitt skåret av.
Etter at Catherines lik ble funnet, gikk en politimann ned Goulston Street.
Han lyser lykten inn dører og sjekker at ingen gjemmer seg,
prøver å finne våpen
og ser blod i inngangen på boligene på Goulston Street.
I blodet ser han et stykke stoff.
Det er en del av Catherine Eddowes' forkle som ble skåret av liket på Mitre Square.
Enkelte tror forkleet ble lagt igjen der
fordi morderen tørket hendene og kniven med det.
Men ingen vet hvorfor akkurat den døråpningen.
Blodet på forklestykket kan ha vært fra Catherine. fra de grusomme sårene.
Drapsmannen kan ha skåret seg ved et uhell mens han lemlestet.
Dessverre var det ingen blodtyper på den tiden,
så det var helt ubrukelig.
Noe mange av Jack the Ripper-brevene truet med,
var å sende en kroppsdel til politiet.
To uker etter dobbelhendelsen da Elizabeth og Catherine ble drept,
får en lokal mann ved navn George Lusk et brev.
Han satte seg ved middagsbordet 16. oktober
og mottok en liten pakke i kveldsposten.
Han åpnet den, og inni var brevet fra helvete.
Og med brevet fulgte en halv menneskenyre.
George Lusk var lederen
for Whitechapel Mile End årvåkenhetskomité.
De patruljerte i gatene om kvelden og overvåket mistenkelige folk.
I brevet som kom hjem til Lusk sto det:
"Mr. Lusk, sir, jeg sender deg halve nyren jeg tok fra en kvinne.
Bevarte den for deg.
Den andre delen stekte og spiste jeg. Den var veldig god.
Kanskje jeg sender den blodige kniven om du bare venter en stund til.
Signert, Ta meg når du kan, Mr. Lusk."
Han sier åpenbart at han er en kannibal
og faktisk har spist en del av kvinnens nyre,
Fryktelig.
Etter Lusk-brevet diskuterte politiet innad
om det faktisk var Catherines nyre.
De medisinske vurderingene på den tiden var ulike.
Men det var riktig nyre.
Det var venstre nyre, og Catherines venstre nyre ble fjernet.
Om det var Catherines nyre,
var brevet ekte, og det er femti prosent sjanse for det.
Jeg har alltid trodd på det brevet
og ment at Lusk-brevet var ekte, men andre er uenige.
Enkelte sier det er det eneste ekte brevet som morderen sendte.
Jeg tror ikke det.
Det var nok en medisinstudents spøk.
Medisinstudenter fikk ofte tak i kroppsdeler.
Poenget er at alle ble hekta på Jack the Ripper-skremselet.
Det ble nesten en besettelse.
Folk følte at de måtte blande seg i det.
I oktober 1888
organiserte politiet husransakelser i hele Whitechapel.
Flere hundre hus ble gjennomsøkt. Tusen mennesker ble etterforsket,
men de hadde egentlig ikke så mye å gå på.
Det er viktig å huske at politiet i 1888 hadde begrenset
med etterforskingsverktøy tilgjengelig.
De hadde ikke fingeravtrykk, og de hadde ikke overvåkingskameraer,
som ville gjort det mulig å holde øye med ulike områder.
Etterforskingen var avhengig av leting i området.
Fins det kanskje et fotavtrykk de kan bruke?
Men ingen av de tradisjonelle metodene for å oppdage en forbrytelse fungerer.
Vi har vitner som sier: "Jeg så dette, jeg så det."
Men vi vet ikke om de så drapsmannen eller ikke.
Mange sa han var rundt 170 cm høy,
men det var nok gjennomsnittlig høyde for en mann da.
Ulike aldre fra 20 til 40, ulike klær.
Problemet med øyevitneforklaringer på den tiden er at belysningen var dårlig.
Kl 02 eller 03 er det mørkt. Vi har begrenset belysning.
Hvor godt legger vi merke til ting? Vitner kan ofte ta feil ved et uhell.
Så dessverre visste ingen hvordan Jack the Ripper så ut.
Politiet går gjennom East End i London på jakt etter morderen.
Interessant nok er folk også ute på gaten i forkledning
for å prøve å fakke ham.
Tre medisinstudenter var lokkeduer i et forsøk på å lokke morderen ut.
Menn utkledd som kvinner vandret rundt i East End
i håp om å bli overfalt av Jack the Ripper, så de kunne fakke ham.
Kvinnene begynte å bevæpne seg.
Vi har bilder av dem med kniver, pistoler og sakser,
i viten om at de må ut på gaten.
De kan ikke annet. De må skaffe sine fire pennyer.
Men for en fæl situasjon å være i, at din neste kunde kan bli din siste.
Det skjedde ingen drap i hele oktober
fordi det var økt antall politi i området.
Så ingenting skjedde før neste drap den niende november.
Og det er det aller verste i serien.
Mary Jane Kelly var midt i 20-årene, så hun er den yngste av alle damene.
Og som de andre ofrene
trengte hun penger, så hun jobbet som en gledespike.
Hun har et eget rom i Whitechapel.
En mann ved navn Thomas Bowyer kommer for å kreve husleie av Mary Jane Kelly.
Han banker på. Ingenting.
Så han går rundt til et knust sidevindu.
Han flytter gardinen og ser et grusomt syn.
Dypt rystende.
I det låste rommet kunne drapsmannen gjøre hva han ville.
Mary Kellys lik var helt dissekert.
Ansiktet var helt avskåret, brystene var fjernet og lå på sengen,
innvoller lå overalt.
Hun er den eneste som ble drept innendørs.
Politiet tok et bilde av liket på sengen.
Det er et av de tidligste åstedsbildene vi har.
Man kan ikke engang tro det er et menneske. Det er skrekkelig.
Han skar av tre kjøttstykker og la dem på nattbordet.
Han skar av og tok ut flere deler av mageområdet
og la dem rundt liket.
Og som om ikke det er nok, skjærer han kjøttet av låret hennes,
blottlegger lårknokkelen
og skjærer så ut hjertet hennes.
Men Mary Janes hjerte ble dessverre aldri funnet.
Politilegen ved Scotland Yard, dr. Thomas Bond,
undersøkte Mary Kellys lik mens hun lå på rommet.
De sa det så ut som om Mary muligens sov da hun ble overfalt.
Sir Robert Anderson, assisterende politimester på den tiden,
ba dr. Thomas Bond om hans syn på de fem drapene.
Anderson sendte ham rapportene om drapene på Mary Nichols, Annie Chapman,
Elizabeth Stride og Catherine Eddowes.
Dr. Bond var kjent for å ha blitt konsultert
på noen av 1870- og 1880-tallets mest beryktede saker
overalt i landet, ikke bare London.
Etter å ha jobbet for Scotland Yard i mange år
ble han interessert i psyken til en morder.
Han prøvde å forstå hvordan et drap ble begått,
ikke bare den fysiske, medisinske siden av det.
Dr. Thomas Bond produserte
det første forsøket på en seriemorderprofil.
Den 10. november leverte han en rapport til Scotland Yard
som formet mye av måten vi tenker på Ripperen på i dag.
Bond snakker om likhetene mellom drapene.
Han sier at det må ha vært et overraskelsesangrep,
at de ikke forventet det.
Bevisene tyder på at han klarte
å overmanne ofrene veldig raskt og gjøre dem bevisstløse.
Idéen om at ofrene ble drept liggende
er en konklusjon trukket av dr. Bond i rapporten.
Det er troverdig, for det var tommelmerker
og fingermerker på halsen til ofrene.
Det antyder at de ble kvalt til bevisstløshet,
senket til bakken, og fikk strupen skåret over.
Lemlestelsene ble utført etter døden.
På 1880-tallet
fantes ikke idéen om en seriemorder slik vi kjenner den i dag.
Det var ikke før på 1970-tallet
at begrepet "seriemorder" ble oppfunnet.
Men i 1888 trodde allmennheten ikke
at det var folk der ute som drepte uten det de anså som et motiv.
Så pressen og allmennheten fant på mistenkte som den gale legen,
en jordmor,
en slakter,
fordi de hadde ulike ferdigheter som Jack the Ripper hadde.
En slakter hadde anatomisk kunnskap, men ikke kirurgiske ferdigheter.
En lege hadde begge deler.
Men legene på den tiden var uenige
om hvorvidt morderen hadde kirurgiske ferdigheter og anatomisk kunnskap.
Han ser ut til å ha visst
hvor ting var i menneskekroppen for å kunne hente ut forskjellige ting.
Han må i visse tilfeller ha operert nærmest i fullstendig mørke.
Jeg tror han må ha hatt en del kunnskap og ferdigheter
for å klare det.
Vi vet at motivet bak drapene ikke var ran.
Det var ikke hevn.
Ikke for økonomisk vinning, ikke grunnet sjalusi, ikke i fylla.
De ble begått utelukkende for å nyte lemlestelsene.
Lemlestelsene ble mer og mer intense etter hvert i serien,
for de mindre lemlestelsene var ikke nok til å gi ham spenningen han lette etter.
Den seksuelle spenningen var grunnen til dem.
Det motivet eller den typen mentalt syn på en gjerningsmann
hadde ikke vært vurdert før.
I rapporten ga Bond også sitt syn
på hvordan morderen var hva gjaldt karakter.
Han var en stille, respektert mann, antagelig respektabelt kledd.
Han nevner også bosituasjonen hans.
At han sikkert hadde et rom han kunne trekke seg tilbake til for å vaske seg.
Han nevner inntekt,
at han enten har privat pensjon eller privat inntekt.
Han nevner at han bor med familien sin, at de kanskje beskytter ham.
Mange trodde Jack th Ripper var en galning og derfor vandret i gatene
med skummende munn og så åpenbart ond ut og ikke helt frisk.
Gledespikene er jo smarte og nærmer seg ikke en sånn person.
Jeg tror idéen om Jack the Ripper som en ukjent overfallsmann,
vandrende i øde gater i morgentimene med flosshatt
og en stor svart veske, er et bilde som har festet seg i over hundre år.
Når du ser på de tidlige stumfilmene
der en dame ble bundet fast til et jernbanespor,
hadde skurken alltid flosshatt, svart kappe, vanligvis bart.
Akkurat som man tenker seg Jack the Ripper i dag.
Og han passer godt til å være en som utfører forferdelige handlinger.
Den svarte vesken
kommer fra en mann som ble sett nær drapet på Elizabeth Stride.
Han bar en svart veske,
men han var på vei hjem etter forretninger,
hadde vanntett alibi og var ikke innblandet.
Men vesken festet seg.
Jack the Ripper med flosshatt og Gladstone-veske og iført en kappe
ville nok skilt seg veldig ut i East End i London på den tiden.
Den ekte Jack the Ripper må ha kunnet bare gå på gaten
uten å bli lagt merke til av noen.
Det var mange slakterier i området på den tiden,
og det var vanlig å se folk i blodige klær
som gikk rundt i området tidlig på morgenen.
Like etter drapet på Mary Kelly skjedde det noe uvanlig.
Lang tid hadde gått, og drapene stoppet.
Så hvorfor stoppet morderen?
Hadde han tilfredsstilt sin blodtørst med de grusomme lemlestelsene av Mary?
Om drapene er over, har noe hendt drapsmannen. Er han død?
Han kan ha forlatt landet, dratt på ferie, blitt fengslet for noe annet.
Enkelte har antatt at han kanskje var ganske syk.
Andre har tenkt at han kanskje var sjømann.
Begå drapet og forsvinn på båten som skal ut igjen.
Det er nesten en perfekt måte å begå et drap på.
Og så har vi så klart asylteorien.
Drapene tok slutt fordi morderen havnet på et asyl.
Tidlig i etterforskingen hadde politiet veldig mange mistenkte.
Folk blir dratt inn av politiet nærmest på løpende bånd.
Alle som muligens ble sett, som oppførte seg mistenkelig
eller så ut som en som et vitne hadde sett,
måtte de følge opp.
I løpet av årene er det så klart mange som av gode grunner
har undersøkt selv og funnet egne mistenkte.
Og det er en håndfull mistenkte som bør tas på alvor.
Én mistenkt i politiets mapper er Montague John Druitt.
Druitt var advokat i Sør-London.
Men han var også lærer.
Rundt november 1888 ble han avskjediget.
Liket hans ble funnet i Themsen den siste dagen i 1888.
Da drapene stoppet, tenkte politiet at han kunne ha begått selvmord.
Så de sjekker alle selvmord som finner sted
like etter drapet på Mary Kelly.
Ett sånt selvmord er Montague John Druitts.
Ifølge politirapportene
trodde hans egen familie at han var morderen.
Broren vitner om at han har vært mentalt ustabil en stund.
Han skrev på en lapp at han følte seg gal. At det var bedre at han døde.
Men ingen klare bevis peker mot at Druitt besøkte Whitechapel
eller ble sett med noen av kvinnene på nettene de ble drept.
Det er kun basert på det faktum at han ble funnet druknet i Themsen
på slutten av det året.
Dr. Francis Tumblety er en av de mest spennende mistenkte.
Han er den eneste av dem som ble pågrepet for drapene
like før Mary Kelly ble drept.
Han var amerikaner og fikk kausjon.
Han stakk av og dro tilbake til USA.
Da han var i New York, ga han intervjuer og sa:
"Jeg ble pågrepet, mistenkt for å være morderen."
Han sa: "Jeg gjorde som alle andre.
Jeg var fascinert, så jeg dro for å se på drapene."
Og så ble han pågrepet,
mistenkt for å ha begått Jack the Ripper-drapene.
Men ingen bevis antyder at han var morderen.
Den siste hovedmistenkte etter Tumblety og Druitt
fikk bare navnet Kosminski.
Navnet Kosminski ser ut til å ha kommet fra politiarkivet.
De beskrev ham som en polsk jøde som ble plassert på asyl.
Vi vet ikke hvem Kosminski var,
men det ble søkt, og det ser ut til å ha vært
et ganske omfattende søk i asyljournaler på jakt etter Kosminski.
Den eneste som ble funnet, var en mann som het Aaron Kosminski.
Aaron Kosminski bodde i Whitechapel.
Han var en ung polsk jøde.
Men han havnet ikke på asylet før i 1891.
Han vandret i Whitechapel tre år etter Mary Kellys død,
så det stemmer ikke med idéen
om at den mistenkte ble fjernet fra gatene like etter det siste drapet.
Sir Robert Anderson
og overbetjent Donald Sutherland Swanson, de to høyest rangerte på saken,
ser begge ut til å ha trodd at en mann ved navn Kosminski var morderen.
Anderson og Swanson kjente til alle bevisene mot de mistenkte.
Om de mente bevisene mot Kosminski var sterkere enn bevisene mot en annen,
må han stå høyt på listen over mistenkte.
Problemet er bare at vi ikke kan si sikkert
at Aaron Kosminski er den Kosminski de hadde i tankene.
Mange mistenkte har dukket opp gjennom årene
og ulike teorier hevdes.
Johnny Depp-filmen From Hell og Michael Caine TV- serien fra 1988,
antakelig de mest kjente fiktive utgavene av Ripper-historien,
fremstiller sir William Gull som Jack the Ripper.
Sir William Gull, som har blitt fremstilt som morderen i nesten alle filmene,
har vært forbundet siden 1970-tallet med den kongelige konspirasjonsteorien.
Ifølge teorien hadde dronningens barnebarn,
prins Albert Victor, en affære med en prostituert og fikk barn.
En liten jente, Alice. Alice hadde en barnepike, Mary Jane Kelly.
Vennene var Polly Nichols, Annie Chapman, Elizabeth Stride,
Catherine Eddowes, og de skulle utpresse slottet og regjeringen
med denne hemmelige kunnskapen.
Derfor ble kongefamiliens lege, sir Willian Gull,
sendt for å drepe dem og holde hemmeligheten skjult for alltid.
Problemet er at han hadde fått slag i 1887,
så han var fysisk ute av stand til å løpe rundt i Whitechapel
og drepe og lemleste.
Sir William var aldri mistenkt da.
Han nevnes ikke i politiarkivet, aviser fra den tiden
eller annen dokumentasjon i forbindelse med saken.
Den teorien ble fullstendig avkreftet, men forble i bevisstheten.
Mange klandrer hvem som helst som var i live på den tiden.
Jeg tror mange har blitt klandret uten noe bevis,
for det fins dessverre lite dokumentasjon.
Jack the Ripper-drapene, som de fleste kaller dem,
ble begått høsten 1888.
Det er drapet på fem ofre i løpet av noen uker.
Men det fins en politimappe kalt "Whitechapel-drapene"
som strekker seg fra 1888 helt til 1891 og dekker mye mer enn de fem ofrene.
Vi vet ikke hvor mange, om noen, av de andre ofrene i den større mappen
også var ofre for Ripperen.
Det fins en mappe vi kaller "mistenktmappen"
over folk som ble avhørt om Ripperen og kanskje mistenkt for en kort stund.
FORFATTER & HISTORIKER
Den er borte, og vi vet ikke hva som har hendt den.
Det var velkjent at i årene etter 1880-tallet,
inn på 1890-tallet,
fikk politibetjenter lov til å undersøke dokumentene.
Det ser ut til at visse ark eller rapporter,
bilder av ofrene som vi har i dag,
ble sakte luket ut, tatt bort, fjernet av suvenirjegere.
Bonds rapport forsvant i flere år,
så dukket den opp igjen, sendt anonymt til Scotland Yard.
"Kjære sjef"-brevet forsvant. Og det ble heldigvis returnert.
Noen av bildene av ofrene
har blitt oppdaget de siste par tiårene.
Det er som et puslespill. Du har alle disse bitene,
og noen av dem passer ikke inn i puslespillet.
Så man setter sammen dem som ser ut til å danne et bilde.
Så har du et bilde, men det mangler store deler av bildet.
Det er frustrerende som kriminalhistoriker å ikke kunne si hvem som gjorde det.
Og enda viktigere: å kunne løse disse drapene
for ofrenes familier og etterkommere, for de er fortsatt der ute.
Jo flere som ser på saken, desto mer kommer frem,
og jo mer som kommer frem, desto mer utvikler historien seg.
Utvikler seg og viser ulike aspekter, går i retninger man aldri ville forventet.
Vi vil jo vite hvem Jack the Ripper var. Det ville vært flott å løse mysteriet.
Vi ønsker oss enhver ny informasjon.
Hva enn folk har.
Det kan ligge dokumenter på loftet eller i kjelleren til folk.
Jeg tror det kan være noe der ute
som kan føre saken videre og muligens oppklare den.
Kanskje noen en dag åpner en koffert eller dokumentmappe
og finner beviset som gir oss navnet.
Men frem til da er det et mysterium.
HAR DU DOKUMENTER ELLER GJENSTANDER FORBUNDET MED DRAPENE, GÅ TIL UNSOLVED.COM
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson