CÂND HARRY A ÎNTÂLNIT-O PE SALLY...
Eram cu prietenul meu, Arthur Kornblum, într-un restaurant.
Era un restaurant Horn & Hardart.
Când a intrat fata asta frumoasă, m-am întors spre Arthur
şi i-am spus: "Arthur, o vezi pe fata aia? Mă voi căsători cu ea."
Ne-am căsătorit după două săptămâni.
Şi, după 50 de ani de căsnicie,
tot împreună suntem.
(Louis Armstrong) ♪ It's very clear
UNIVERSITATEA DIN CHICAGO - 1977
♪ Our love is here to stay
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
♪ Not for a year
♪ But ever and a day
♪ Oh, the radio and the telephone
♪ And the movies that we know
♪ May just be passing fancies...
Bună, Sally. Sally, el este Harry Burns.
- Harry, ea este Sally Albright. - Încântat.
- Vrei să conduci tu primul? - Nu, eşti deja la volan. Condu tu prima.
E deschis în spate.
- Sună-mă. - Te sun când ajung.
- Sună-mă de pe drum. - Te sun înainte.
- Te iubesc. - Şi eu te iubesc.
Scuze.
- Îmi e deja dor de tine. - Şi mie. Îmi e dor de tine.
- Pa. - Pa.
♪ In time, the Rockies may crumble
♪ Gibraltar may tumble
♪ They only made of clay
♪ But
♪ Our love is here to stay ♪
Am făcut programul.
Drumul durează 18 ore, adică şase schimburi, de câte trei ore fiecare,
sau, dacă preferi altfel, putem împărţi pe kilometri.
E o hartă pe parasolar,
pe care am însemnat locurile unde trebuie să ne schimbăm la volan.
Strugure?
Nu, nu mănânc între mese.
O să deschid fereastra.
Spune-mi povestea vieţii tale.
Povestea vieţii mele?
Trebuie să ne omorâm timpul cu ceva până la New York.
Termin de povestit înainte să ieşim din Chicago. Încă nu mi s-a întâmplat nimic.
- De aia mă duc la New York. - Să ţi se întâmple ceva?
- Da. - Ce anume?
Voi urma facultatea de jurnalistică, să devin ziaristă.
Ca să scrii despre ce li se întâmplă altora.
- E un mod de a vedea lucrurile. - Şi dacă nu ţi se întâmplă nimic?
Dacă îmbătrâneşti acolo fără să ţi se întâmple ceva?
Nu cunoşti pe nimeni, rămâi o nulitate şi mori, în cele din urmă, la New York,
unde nu se va observa decât după două săptămâni, când ajunge mirosul în hol.
- Amanda mi-a zis că ai o latură întunecată. - Asta o atrage la mine.
- Latura ta întunecată? - Da. Tu nu ai o latură întunecată?
Nu, tu faci probabil parte dintre cei ce pun inimi în locul punctului de pe "i".
Am o parte întunecată cum are toată lumea.
Serios? Eu, când cumpăr o carte, citesc întotdeauna ultima pagină.
În caz că mor înainte s-o termin, ştiu finalul.
Asta înseamnă să ai o latură întunecată.
Nu cred că asta te face să fii un tip profund. Da, în linii mari, sunt fericită.
- Şi eu. - Şi nu văd nimic greşit în asta.
Normal, eşti prea ocupată să fii fericită. Te gândeşti vreodată la moarte?
- Da. - Cum să nu! Un gând sporadic
ce-ţi trece fugaci prin minte. Eu mă gândesc ore şi zile întregi.
De asta te crezi o persoană mai bună?
Când o să dau de dracu', eu voi fi pregătit, iar tu nu. Asta vreau să spun.
Între timp, îţi vei nenoroci viaţa aşteptând momentul fatidic.
- Te înşeli. - Ba nu. Te înşeli. El vrea ca ea să plece.
- De aia o urcă în avion. - Nu cred că vrea ea să rămână.
Normal că vrea să rămână.
Tu nu l-ai prefera pe Humphrey Bogart în locul celuilalt?
N-aş vrea să-mi petrec restul vieţii la Casablanca,
căsătorită cu unul care are un bar.
Poate crezi că sunt snoabă, dar chiar n-aş face-o.
- Ai prefera o căsnicie lipsită de pasiune? - Şi să fiu prima doamnă a Cehoslovaciei.
Decât să stai cu cel ce te-a satisfăcut sexual ca nimeni altul,
doar pentru că are un bar şi cu asta se ocupă?
Da.
Şi la fel ar proceda orice femeie cu mintea la cap. Femeile sunt foarte practice,
chiar şi Ingrid Bergman, de aceea se urcă în avion la sfârşitul filmului.
Înţeleg.
- Ce anume? - Nimic.
- Ce? - Las-o baltă.
- Ce să las baltă? - N-are importanţă.
Nu, spune-mi.
E clar că n-ai fost satisfăcută sexual până acum.
- Două locuri, vă rog. - Acolo.
- Ba am fost. - N-ai fost.
Află că, întâmplător, am fost foarte satisfăcută sexual.
De cine?
- Ce anume? - Cine te-a satisfăcut aşa de tare?
N-am de gând să-ţi spun.
Bine, nu-mi spune.
- Shel Gordon. - Shel? Sheldon?
Nu, imposibil să te fi satisfăcut Sheldon.
- Ba e posibil. - Ba nu.
Sheldon îţi poate calcula impozitul pe venit sau îţi poate pune o plombă de canal,
dar ciocăneala nu e punctul lui forte. Din cauza numelui.
"Pune-mi-o, Sheldon. Eşti un animal, Sheldon. Călăreşte-mă, Sheldon."
- Nu merge. - Bună.
- Ce să vă aduc? - Specialitatea numărul trei.
Eu aş vrea o salată mare, cu uleiul şi oţetul separat, şi o plăcintă de mere à la mode.
O salată şi o plăcintă de mere.
Plăcinta să fie încălzită şi îngheţata să nu fie deasupra, ci alături.
Aş dori-o de căpşuni, nu de vanilie, dacă aveţi.
Dacă nu, atunci fără îngheţată, doar cu frişcă naturală.
Dacă e frişcă la tub, atunci nu vreau.
- Nici plăcinta? - Nu, doar plăcinta, dar neîncălzită.
- Ce e? - Nimic.
- De ce te-ai despărţit de Sheldon? - De unde ştii că ne-am despărţit?
Pentru că altfel n-ai fi aici cu mine. Ai fi cu Sheldon, Barosul Minune.
În primul rând, nu sunt cu tine.
Şi, în al doilea rând, nu te priveşte de ce ne-am despărţit.
Ai dreptate. Nu vreau să ştiu.
Ei bine, dacă vrei să ştii, era foarte gelos din cauza chiloţeilor mei cu zilele săptămânii.
Scuză-mă, am nevoie de o lămurire.
- Chiloţei cu zilele săptămânii? - Da,
aveau zilele săptămânii pe ei, iar mie mi se păreau haioşi.
Într-o zi, Sheldon îmi spune: "Nu porţi niciodată duminica."
Era foarte bănuitor. Unde sunt cei cu duminica? Unde i-am lăsat?
I-am spus şi nu m-a crezut.
- Ce anume? - Nu se fac cu duminica.
- De ce? - E ziua Domnului.
Bine, 15% din partea mea înseamnă 90.
6,90 dolari.
Îi las 7 dolari.
Ce e?
Am ceva pe faţă?
Eşti o persoană foarte atrăgătoare.
Mulţumesc.
Amanda nu mi-a spus cât eşti de atrăgătoare.
Poate că nu crede că sunt.
Nu poţi avea o părere despre asta. Empiric, eşti atrăgătoare.
Amanda e prietena mea.
Şi?
- Şi ieşi cu ea. - Şi?
Şi te dai la mine.
Ba nu e adevărat.
Ce e?
Nu poate un tip să spună că o femeie e frumoasă fără să se dea la ea?
Bine.
Să zicem, de dragul conversaţiei, că m-am dat la tine.
Ce vrei să fac? Să-mi retrag afirmaţia? Bine, mi-o retrag.
Nu poţi s-o retragi.
- De ce? - Pentru că ai spus-o deja.
Mamă, şi acum ce facem? Cheamă poliţia. Am spus-o deja.
Las-o aşa cum a căzut.
Bine?
Perfect. O las aşa cum a căzut. Asta e şi politica mea.
De aia o spun şi aşa de des.
Vrei să ne petrecem noaptea la hotel?
- Vezi? N-am lăsat-o cum a căzut. - Harry.
Deşi am spus că o fac. Am făcut exact pe dos.
Harry.
- Ce e? - Harry.
Vom fi doar prieteni, ne-am înţeles?
Minunat. Prieteni. Aşa e cel mai bine.
Îţi dai seama că nu putem fi prieteni.
- De ce? - Vreau să spun că...
Şi, spunând asta, nu mă dau la tine în niciun fel.
Bărbaţii şi femeile nu pot fi prieteni
pentru că sexul va fi întotdeauna la mijloc.
Nu e adevărat. Am câţiva prieteni bărbaţi şi sexul n-are nicio legătură.
- Ba nu ai. - Ba da.
- Ba nu. - Ba da.
Crezi tu că ai.
Vrei să spui că fac sex cu aceşti tipi fără să ştiu?
Nu. Vreau să spun că toţi vor să facă sex cu tine.
- Ba nu. - Ba da.
De unde ştii?
Niciun bărbat nu poate fi prieten cu o femeie atrăgătoare.
Vrea negreşit să facă sex cu ea.
Adică un bărbat poate fi prieten doar cu o femeie neatrăgătoare.
Nu, şi lor ai vrea să le-o pui.
Şi dacă ele nu vor să facă sex cu tine?
Nu contează. Chestiunea sexului pluteşte în aer,
aşa că prietenia este compromisă şi totul se duce de râpă.
- Înseamnă că nu vom fi prieteni. - Exact.
Păcat.
Eşti singurul pe care îl cunosc la New York.
♪ You say ee-ther, I say either
♪ You say nee-ther and I say neither
♪ Ee-ther, either
♪ And nee-ther, neither
♪ Let's call the whole thing off
♪ Yes, you like potato and I like pot-ahto
♪ You like tomato, I like tom-ahto
♪ Potato, pot-ahto
♪ Tomato, tom-ahto
♪ Let's call the whole thing off
- Mulţumesc că m-ai adus. - Da, a fost o experienţă interesantă.
- Mă bucur că te-am cunoscut. - Şi eu.
- Succes în viaţă! - Şi ţie!
♪ You like potato and I like pot-ahto
♪ You like tomato, I like tom-ahto
♪ Potato, pot-ahto
♪ Tomato, tom-ahto
♪ Let's call the whole thing off ♪
- Ne-am îndrăgostit la liceu. - Da, eram un cuplu de liceeni îndrăgostiţi.
Dar, în clasa a X-a, părinţii lui s-au mutat.
- Iar eu n-am uitat-o. - Nu m-a uitat.
Nu, nu-mi puteam şterge din minte chipul ei.
34 de ani mai târziu, mă plimbam pe Broadway
şi am văzut-o ieşind de la Toffenetti.
Ne-am uitat unul la celălalt
şi a fost de parcă nu trecuse nicio zi.
Era la fel de frumoasă ca la 16 ani.
Şi el era la fel.
Arăta neschimbat.
CINCI ANI MAI TÂRZIU
Joe! Mi s-a părut că tu eşti.
- Harry Burns. - Exact. Ce mai faci?
- Bine, tu? - Sunt bine.
Minunat. Te-am zărit întâmplător trecând pe aici. Eşti chiar tu.
Exact, eu sunt.
- Tot la procuratură lucrezi? - Nu, am trecut în partea cealaltă. Tu?
Lucrez la o firmă mică. Sunt consultant politic.
Da. Nemaipomenit.
Harry, ea este Sally Albright. Harry Burns.
Eu şi Harry locuiam în acelaşi bloc.
Trebuie să prind avionul. Mă bucur că te-am văzut.
- Şi eu, Harry. - Pa.
Slavă Domnului că nu m-a recunoscut.
Acum cinci ani, am mers cu el de la facultate la New York
şi a fost cea mai lungă noapte din viaţa mea.
- Ce s-a întâmplat? - S-a dat la mine şi, când l-am refuzat...
Ieşea cu o prietenă a mea...
Doamne, nu-mi amintesc cum se numea.
Renunţă la mine, Joe. La 26 de ani, am uitat deja numele tipei
cu care eram aşa prietenă încât n-am vrut să-i fur iubitul.
- Şi ce s-a întâmplat? - Când?
Când s-a dat la tine, i-ai spus: "Nu."
I-am spus că putem fi prieteni.
Îmi amintesc asta. Mi-a zis că bărbaţii şi femeile nu pot fi prieteni sinceri.
Crezi că e adevărat?
Nu.
Ai vreo prietenă femeie? Doar prietenă?
Nu.
Dar pot să-mi fac dacă e aşa de important pentru tine.
Amanda Reese.
Aşa se numea. Slavă Domnului!
Îmi va fi dor de tine. Te iubesc.
- Serios? - Da.
Te iubesc.
- Şi ce vreţi de băut? - Nimic, mulţumesc.
- Aveţi cumva Bloody Mary? - Da.
Staţi puţin. Îl vreau aşa. Trei sferturi de suc de roşii obişnuit,
cu câteva picături de Bloody Mary, puţin de tot, şi o felie de lămâie separat.
Universitatea din Chicago, nu?
- Da. - Arătai la fel de bine şi la universitate?
- Nu. - Am făcut vreodată...
Nu.
Am mers împreună cu maşina de la Chicago la New York, după absolvire.
Vreţi să staţi unul lângă altul?
- Nu. - Minunat! Mulţumesc.
Erai prietenă bună cu...
Amanda. Nu pot să cred că nu-i mai ştii numele.
Ce tot spui? Ştiu cum o cheamă. Amanda Rice.
- Reese. - Exact, Reese, aşa am zis. Ce mai face?
- Nu ştiu. - Nu ştii?
Eraţi prietene foarte bune. N-am făcut-o pentru că eraţi prietene bune.
- Ieşeai cu ea. - Şi a meritat?
Să te sacrifici pentru o amică de care nu mai ştii nimic?
Harry, poate n-o să crezi,
dar nu mi s-a părut un sacrificiu că nu m-am culcat cu tine.
Punct ochit, punct lovit.
- Voiai să devii gimnastă. - Ziaristă.
- Exact, asta am spus şi eu. Şi? - Sunt ziaristă. Lucrez pentru The News.
Minunat. Şi eşti cuplată cu Joe.
E fantastic. Minunat.
Sunteţi împreună de vreo trei săptămâni, nu?
De o lună. De unde ştii?
Când conduci pe cineva la aeroport, e clar că e începutul relaţiei.
De aceea eu n-am condus pe nimeni la aeroport la începutul relaţiei.
- De ce? - Pentru că lucrurile îşi urmează cursul
şi nu mai conduci pe nimeni la aeroport, iar eu n-am vrut să mi se reproşeze:
"De ce nu mă mai duci la aeroport?"
Este incredibil. Pari o persoană normală, dar eşti, de fapt, Îngerul Morţii.
Te măriţi cu el?
Ne cunoaştem doar de o lună şi niciunul nu se gândeşte la căsnicie momentan.
Eu mă căsătoresc.
Serios?
- Serios? - Da.
Cu cine?
Cu Helen Hillson. E avocată. Îşi păstrează numele.
- Tu te căsătoreşti? - Da.
Ce este aşa de amuzant?
Ce gest optimist din partea ta, Harry.
Te-ar uimi să afli ce face din om dragostea nebunească.
E minunat. Mă bucur să văd că dai piept cu viaţa în acest mod.
Şi, în plus, ajungi într-un moment când te saturi de toată chestia asta.
- Care chestie? - Viaţa de "burlac".
Cunoşti o tipă. O inviţi la prânz.
Îţi dai seama că o placi, aşa că treci la cină.
Te duci la dans. Te schimonoseşti în toate felurile.
Te duci la ea acasă, faci sex şi, când termini, ştii la ce te gândeşti?
"Cât trebuie să stau întins şi s-o îmbrăţişez înainte să mă ridic şi să plec?"
"Ajung 30 de secunde?"
La asta te gândeşti? Vorbeşti serios?
Da. Toţi bărbaţii se gândesc la asta.
Tu cât timp vrei să fii îmbrăţişată la sfârşit? Toată noaptea, nu?
Asta e problema. Problema ta este undeva între 30 de secunde şi toată noaptea.
- N-am nicio problemă. - Ba ai.
- Rămâi în oraş peste noapte? - Da.
Vrei să luăm cina împreună? Ca prieteni.
Parcă spuneai că bărbaţii şi femeile nu pot fi prieteni.
- Când am spus asta? - În drum spre New York.
Nu se poate. N-am spus niciodată asta.
Da, aşa e. Nu pot fi prieteni.
Doar dacă n-au amândoi o relaţie. Atunci pot fi prieteni.
E un amendament la regula dinainte.
Dacă au o relaţie cu altcineva, atunci se anulează presiunea unei posibile atracţii.
Dar nici aşa nu merge, pentru că persoana cu care ai o relaţie nu va înţelege
de ce eşti prieten cu cel cu care eşti doar prieten.
Pare că lipseşte ceva din acea relaţie şi: "Găseşti acel ceva în exterior?"
Apoi, când spui: "Nu, nu e adevărat, "nu-i lipseşte nimic relaţiei noastre",
persoana cu care ai o relaţie te acuză că te simţi atras de cel cu care eşti doar prieten,
ceea ce e adevărat. Haide, pe cine vrem să păcălim? Să admitem.
Aşa revenim la regula dinaintea amendamentului,
că bărbaţii şi femeile nu pot fi prieteni. Cu noi cum rămâne?
- Harry? - Da.
La revedere.
Bine.
Mă opresc. Te las să mergi înainte.
Ne-am căsătorit acum 40 de ani.
Am fost căsătoriţi trei ani, după care am divorţat. Apoi m-am însurat cu Marjorie.
- Înainte ai trăit cu Barbara. - Da, cu Barbara.
Dar nu m-am însurat cu ea. M-am însurat cu Marjorie.
- Apoi a divorţat. - Da. Şi m-am însurat cu Katie.
Alt divorţ.
Doi ani mai târziu, la înmormântarea lui Eddie Collecio, am întâlnit-o pe ea.
Eram cu o tipă, nu mai ştiu cum se numea.
- Roberta. - Exact.
Dar nu-mi puteam lua ochii de la tine.
Îmi amintesc că m-am furişat lângă ea şi i-am zis...
- Ce am zis? - Ai zis: "Ce faci după aceea?"
Exact. Îi dau papucii Robertei. Mergem la o cafea, o lună mai târziu, ne căsătorim.
Azi împlinim 35 de ani de la prima căsătorie.
- L-am căutat în buzunare. - Marie, de ce faci asta?
CINCI ANI MAI TÂRZIU
- Ştiţi ce am găsit? - Nu, ce?
Tocmai au cumpărat o masă de sufragerie.
El şi soţia sa au cheltuit 1.600 de dolari pe o masă de sufragerie.
- De unde au luat-o? - Nu contează asta, Alice.
Problema e că n-o va părăsi niciodată.
Şi care e noutatea? Ştii asta de doi ani.
Ai dreptate. Ştiu că ai dreptate.
Caută un tip neînsurat.
Când eram necăsătorită, cunoşteam mulţi burlaci drăguţi.
Trebuie să mai existe. Sally l-a găsit.
Sally l-a găsit pe ultimul bun care a rămas.
- M-am despărţit de Joe. - Poftim?
- Când? - Luni.
- Şi ne spui după trei zile? - Joe e liber?
Dumnezeule, Marie, n-ai pic de suflet? E supărată rău.
Nu sunt foarte supărată. Ne îndepărtaserăm de mai mult timp.
Dar formaţi un cuplu.
Aveai cu cine să ieşi în oraş. Aveai cu cine să-ţi petreci sărbătorile.
Mi-am spus: "Meriţi mai mult de atât. Ai 31 de ani."
- Şi se aude ticăitul ceasului. - Ba nu, ceasul începe să ticăie după 36 de ani.
Doamne, eşti în mare formă!
Am avut câteva zile să mă obişnuiesc cu ideea şi acum mă simt bine.
Bine. Atunci eşti pregătită.
- Termină, Marie! - Cum crezi că se poate face altfel?
Am tipul perfect pentru tine. Mie nu mi se pare atrăgător, dar poate ţie îţi place.
Ea nu-şi face probleme în privinţa guşii.
- Marie, nu mă simt încă pregătită. - Tocmai ai spus că ţi-a trecut.
Mi-a trecut, dar sunt într-o perioadă de jale.
- Cine e? - Alex Anderson.
Ne-ai aranjat o întâlnire acum şase ani.
Scuză-mă. Doamne.
Perfect. Stai puţin.
- Uite aici. Ken Darman. - E însurat de un an.
Serios?
Însurat.
- Stai puţin. Am pe altcineva. - Ascultă-mă.
N-are rost să ies cu un tip care mi-ar putea plăcea dacă l-aş întâlni la momentul potrivit,
dar care, acum, ar reprezenta doar o aventură.
Bine, dar nu aştepta prea mult. Nu mai ştii ce-a păţit David Warsaw?
L-a părăsit soţia şi toţi au zis: "Lasă-l să respire puţin, nu interveni imediat."
A murit după şase luni.
Adică ar trebui să mă mărit imediat cu cineva în caz că stă să moară?
Măcar ai putea spune că ai fost căsătorită.
Ceea ce vreau să spun e că te poate aştepta bărbatul potrivit şi, dacă nu pui mâna pe el,
o va face altcineva şi îţi vei petrece tot restul vieţii
ştiind că o altă tipă e căsătorită cu soţul tău.
Atenţie! Acum!
- Când s-a întâmplat? - Vineri. Helen s-a întors de la serviciu
şi mi-a spus: "Nu cred că mai vreau să fim căsătoriţi."
De parcă are o problemă cu instituţia, nu cu mine,
parcă ar fi o chestie care i-a trecut întâmplător prin minte.
Îi răspund calm: "Hai să ne gândim puţin. Să nu ne pripim."
- Exact. - A doua zi, mi-a spus că s-a gândit
şi că vrea să ne despărţim legal. Vrea să vadă cum e,
dar cică putem continua să ne vedem. De parcă asta ar trebui să atenueze şocul.
M-am însurat ca să evit întâlnirile.
De ce m-ar atrage faptul că ne putem da întâlnire,
când e ultimul lucru pe care vrei să-l faci cu soţia care ar trebui să te iubească,
ceea ce îi şi spun, după care îmi dau seama că poate ea nu mă iubeşte.
Aşa că îi spun: "Nu mă mai iubeşti?"
Ştii ce îmi zice? "Nu ştiu dacă te-am iubit vreodată."
Dură de tot! Nu-ţi revii uşor după o astfel de lovitură.
- Mulţumesc, Jess. - Crede-mă, sunt scriitor, mă pricep la replici,
iar asta e foarte dură.
Apoi îmi spune că un coleg al ei pleacă în America de Sud
şi subînchiriază apartamentul lui.
Nu-mi vine să cred. Abia atunci îmi pică fisa.
"Subînchiriez apartamentul lui."
Cuvintele rămân în aer ca într-un balon lipit de gură...
- Ca în desene. - Exact.
Mă duc la uşă şi îi văd pe unii de la mutări. Încep să devin bănuitor.
Zic: "Când i-ai chemat pe cei de la mutări?" Nu spune nimic.
Îi întreb pe băieţi: "Când v-a sunat pentru mutare?"
Aceştia stau nemişcaţi, trei uriaşi,
unul cu un tricou pe care scrie: "Nu te pune cu domnul Zero."
Zic din nou: "Helen, când i-ai sunat?" Îmi zice: "Acum o săptămână."
Îi zic: "Ai plănuit asta de o săptămână, şi acum îmi spui?"
Îmi zice că n-a vrut să-mi strice ziua de naştere.
Domnul Zero ştia că divorţezi cu o săptămână înaintea ta?
- Da, ştia. - Nu pot să cred.
- Nu ţi-am spus încă partea nasoală. - Mai ceva ca faptul că domnul Zero ştia deja?
M-a minţit.
E îndrăgostită de altcineva. De un consultant fiscal.
- S-a mutat la el. - De unde ştii?
Am urmărit-o. Am aşteptat lângă bloc.
- Ce umilitor! - Mie îmi spui!
Şi ştii ceva? Ştiam. Am ştiut tot timpul că, deşi eram fericiţi, totul era o iluzie
şi, într-o zi, mă va face praf şi pulbere.
Căsătoriile nu se distrug din cauza infidelităţii.
E un simptom că altceva nu funcţionează.
Serios? Ei bine, acel simptom şi-o pune cu nevastă-mea.
I-am văzut, cu totul întâmplător, situaţia financiară a cărţii de credit.
Cum adică "cu totul întâmplător"?
Se bărbierea, iar actele erau în geantă.
Dacă venea şi vedea că îi umbli în geantă?
Nu asta e ideea. Vreau să-ţi spun ce am găsit.
I-a cumpărat soţiei sale o cămaşă de noapte de 120 dolari.
- Nu cred că o va părăsi vreodată. - Nimeni nu crede că o va părăsi.
Ai dreptate. Ştiu că ai dreptate.
Te fixează unul de la Dezvoltare Personală.
DEZVOLTARE PERSONALĂ
Îl cunosc. Ţi-ar plăcea. E căsătorit.
- Cine e? - Harry Burns. Consultant politic.
E drăguţ.
- Ţi se pare drăguţ? - De unde ştii că e căsătorit?
Când ne-am întâlnit ultima oară, urma s-o facă.
- Când asta? - Acum şase ani.
S-ar putea să nu mai fie căsătorit.
Dar e un tip groaznic.
E ca în filme, când ea zice în The Lady Vanishes: "Eşti cel mai groaznic..."
- "Cel mai vrednic de dispreţ." - Apoi se îndrăgostesc.
- Nu mai ştie sigur cum mă cheamă. - Sally Albright.
- Bună, Harry. - Mi s-a părut că tu eşti.
Da. Ea este Marie.
Era Marie.
- Ce mai faci? - Bine.
- Ce mai face Joe? - Bine.
Am auzit că e bine.
- Nu mai eşti cu Joe? - Tocmai ne-am despărţit.
Îmi pare rău. Păcat.
Da. Ştii cum e.
- Dar tu? - Sunt bine.
Cum merge viaţa de familie?
Nu prea bine. Divorţez.
Îmi pare rău. Îmi pare foarte rău.
Ei bine, ce poţi să faci?
Voi de ce v-aţi despărţit?
La începutul relaţiei cu Joe, doream amândoi aceleaşi lucruri.
Voiam să ne mutăm împreună, fără să ne căsătorim, deoarece,
când se căsătorea câte un prieten, relaţia se deteriora.
Practic, nu mai făceau sex.
E adevărat. E unul din secretele pe care nu ţi le spune nimeni.
Vorbeam cu prietenele mele care au copii şi...
De fapt, cu singura mea prietenă, Alice, care are copii.
Iar ea se plângea că nu mai face deloc dragoste cu Gary.
Dacă mă gândesc bine, nici măcar nu se plângea. O spunea ca pe o stare de fapt.
Îmi zicea că nu dormeau noaptea, erau tot timpul epuizaţi,
copiii amorţindu-le toate impulsurile sexuale.
Discutam cu Joe despre asta, spunând:
"Ce norocoşi suntem! Avem o relaţie minunată.
"Putem face sex pe podeaua din bucătărie, fără să ne facem griji că pot intra copiii.
"Putem lua avionul spre Roma în ultimul moment."
Apoi, într-o după-amiază, o duceam pe fetiţa cea mică a lui Alice
la circ, deoarece îi promisesem.
Eram în taxi, jucându-ne de-a "ce vezi".
"Văd o căsuţă poştală. Văd un stâlp de iluminat."
S-a uitat pe fereastră şi a văzut un cuplu
cu doi copii mici, unul dintre copii aflându-se pe umerii bărbatului.
Şi a zis: "Văd o familie."
Am început să plâng. Am început, pur şi simplu, să plâng.
M-am dus acasă şi am zis: "Joe, ideea e
"că nu ne hotărâm niciodată în ultimul moment să plecăm la Roma."
Şi chestia cu podeaua din bucătărie?
Nici măcar o dată. E o podea din gresie foarte rece, mexicană.
Am discutat mult despre asta
şi am zis: "Uite ce vreau." El mi-a zis: "Eu nu vreau asta."
Eu i-am răspuns: "Atunci ne despărţim." Şi a plecat.
Ideea este că mă simt bine.
L-am uitat. Mi-a trecut complet.
Pentru el se terminase. Atât putea el să ofere
şi, de câte ori mă gândesc, sunt tot mai convinsă că am procedat corect.
Doamne, ce cumpătată pari!
Da.
- Măcar mi-a rămas apartamentul. - Asta îmi zice şi mie toată lumea.
Dar ce e aşa de greu să-ţi găseşti un apartament?
E suficient să citeşti anunţurile funebre.
Afli cine a murit, te duci acolo şi îi dai bacşiş portarului.
Ca să simplifice lucrurile, ar putea combina coloana cu anunţuri funebre cu cele imobiliare.
În genul: "Domnul Klein a murit azi, lăsând în urmă o soţie, doi copii
"şi un apartament spaţios de patru camere cu cămin încălzit cu lemne."
Când te-am cunoscut, nu mi-ai plăcut prea mult.
- Nici tu nu mi-ai plăcut. - Cum să nu.
Erai aşa băţoasă. Acum eşti mult mai degajată.
Nu sufăr genul ăsta de remarci. Sună ca un compliment, dar e, de fapt, o insultă.
Bine, tot afurisită ai rămas.
Nu voiam să mă culc cu tine, iar tu ai catalogat asta ca pe un defect de caracter,
în loc să te gândeşti că poate ai tu o problemă.
Care este perioadă limită în care poţi să-ţi ceri scuze?
- Zece ani. - Înseamnă că pot s-o fac în ultima clipă.
Vrei să luăm cina împreună?
Devenim prieteni?
Păi...
Da.
Minunat. O prietenă.
Ai putea fi prima femeie atrăgătoare cu care n-am vrut să fac dragoste în niciun moment.
E fantastic, Harry.
- Ne-am născut în acelaşi spital. - În 1921.
- La şapte zile distanţă. - În acelaşi spital.
- Am crescut la o stradă unul de celălalt. - Stăteam amândoi cu chirie.
- În Lower East Side. - Pe strada Delancey.
- La zece ani, m-am mutat în Bronx. - Locuia pe şoseaua Fordham.
- Ea s-a mutat cu ai ei la 11ani. - Am stat pe strada 183.
- Timp de şase ani, a lucrat la etajul 15... - Am lucrat pentru un neurolog eminent.
...ca soră medicală, iar eu aveam un cabinet la etajul 14, din acelaşi bloc.
- Nu ne-am întâlnit niciodată. - Niciodată.
- Vă daţi seama? - Ştiţi unde ne-am cunoscut? Într-un lift...
- Mă duceam la rude... - Din hotelul Ambassador, din Chicago, Illinois.
Stătea la trei. Eu stăteam la etajul 12.
Am urcat nouă etaje în plus ca să continui să vorbesc cu ea.
Nouă etaje în plus.
- Alo? - Dormi?
- Nu, mă uitam la Casablanca. - Pe ce canal?
- Pe 11. - Mulţumesc. Gata.
Tot mai crezi că ai fi mai fericită cu Victor Laszlo decât cu Humphrey Bogart?
- Când am zis asta? - Când am venit împreună la New York.
N-am spus aşa ceva. N-aş spune niciodată asta.
Bine. Cum spui tu.
- Ai putut să dormi? - De ce?
Pentru că eu n-am putut. Îmi e foarte dor de Helen.
Cred că mă îmbolnăvesc.
Azi-noapte, la 4.00 dimineaţa, mă uitam la "Leave It To Beaver" în spaniolă.
E ceva în neregulă cu mine.
Eu m-am culcat la 19:30 aseară. Nu mi se mai întâmplase din clasa a treia.
Asta e partea pozitivă când eşti deprimat. Apuci să dormi.
- Nu sunt deprimată. - Dacă spui tu...
Dormi pe aceeaşi parte de pat ca înainte?
La început, da, dar acum mă întind pe tot patul.
E fantastic. Eu mă simt ciudat când ating cu piciorul cealaltă jumătate.
Mi-e dor de ea.
- Mie nu mi-e dor de el. Serios. - Nici măcar puţin?
Ştii de ce mi-e dor?
Mi-e dor de ideea de a fi cu el.
Poate că şi mie mi-e dor de ideea de a fi cu Helen.
Nu, mi-e dor de Helen.
Ultima scenă.
Adio, Rick. Îmi va fi dor de tine.
Ingrid Bergman. E o femeie cu puţine pretenţii.
- Cu puţine pretenţii? - Există două tipuri de femei,
- cu multe pretenţii şi cu puţine pretenţii. - Iar Ingrid Bergman e una cu puţine pretenţii?
Cu siguranţă.
- Eu cum sunt? - Cum nu se poate mai rău.
Eşti cu multe pretenţii, dar crezi că ai puţine.
- Nu mi se pare. - Nu ţi se pare?
"Chelner, ca aperitiv vreau o salată, dar nu cu sosul obişnuit,
"ci cu oţet balsamic şi ulei, dar puse alături.
"Apoi somon cu sos de muştar, dar vreau sosul de muştar separat.
- "E important pentru tine să fie "separat". - Vreau aşa cum îmi place.
Ştiu. Eşti cu pretenţii.
Ne-am putea plăti cheltuielile cu 10.000 franci.
Ne-am putea?
Louis, cred că acesta este începutul unei frumoase prietenii.
Cea mai bună replică finală dintr-un film.
Sunt convins că e ceva în neregulă cu mine.
Vreo tumoare ce te dă gata în 24 de ore. Se poate lua.
- N-ai nicio tumoare. - De unde ştii?
- Dacă eşti îngrijorat, du-te la doctor. - Nu, îmi va spune că n-am nimic.
- O să poţi adormi? - Nu-i nimic dacă n-o să pot.
- Ce o să faci? - O să rămân treaz şi o să gem.
Ar trebui să exersez de acum.
Noapte bună, Harry.
Noapte bună.
Iar am avut visul acela în care fac dragoste şi juriul olimpic se uită la mine.
Am trecut de probele obligatorii, iar acum sunt în finală.
Primesc un 9,8 de la canadian, un 10 de la american,
iar mama mea, deghizată în arbitru din Germania de Est, îmi dă un 5,6.
Cred că nu i-a plăcut coborârea.
Practic, este acelaşi vis recurent pe care îl am de la 12 ani.
- Ce se întâmplă? - Nu, e prea jenant.
- Nu-mi spune. - Hai că-ţi spun. E un tip.
- Cum arată? - Nu ştiu. N-are o figură definită.
O figură nedefinită. Apoi?
Îmi smulge hainele.
- Şi pe urmă? - Asta e tot.
Asta e tot? Te dezbracă unul cu o figură nedefinită
şi asta e fantezia ta sexuală de când aveai 12 ani? Se întâmplă mereu la fel?
Nu, variez puţin uneori.
- Care parte? - Cum sunt îmbrăcată.
- Ce e? - Nimic.
Am hotărât să vorbim aşa
până la sfârşitul zilei.
- Aşa? - Nu. Repetă după mine.
- Piper. - Piper.
Chelner, este prea mult piper în papricaş.
- Chelner, este prea mult piper... - Prea mult piper...
- ...în papricaş. - ...în papricaş.
Dar aş aprecia negreşit plăcinta cu pecan.
Nu.
- Dar aş aprecia... - Dar aş aprecia...
- ...negreşit... - ...negreşit...
- ...plăcinta cu pecan. - ...plăcinta cu pecan.
- Plăcinta cu pecan. - Plăcinta cu pecan.
- Vrei să mergem împreună la un film? - Vrei să mergem...
Nu repeta, răspunde, te rog. Vrei să mergem împreună la un film?
Mi-ar plăcea, Harry, dar nu pot.
De ce, ai vreo întâlnire?
- Da. - Serios?
Da. Voiam să-ţi spun, dar, nu ştiu de ce,
- mi s-a părut ciudat... - De ce?
Deoarece stăm aşa de mult împreună.
Mi se pare extraordinar că te duci la o întâlnire.
- Serios? - Da.
- Te duci îmbrăcată aşa? - Da.
Nu ştiu. De ce?
Ar trebui să porţi mai des fuste. Îţi stă bine în fustă.
- Da? - Da.
Eu cred că hieroglifele reprezintă nişte benzi desenate antice despre un personaj Sphinxy.
- Harry, cred că şi tu ar trebui să ieşi. - Nu sunt pregătit.
- Chiar ar trebui. - N-aş fi bun pentru nimeni în acest moment.
E momentul s-o faci.
A fost cea mai stânjenitoare noapte din viaţa mea.
Nu, trebuie desfăcut în direcţia asta.
Prima întâlnire după o despărţire este cea mai dură.
A fost singura ta întâlnire.
De unde ştii că la următoarea nu va fi mai rău?
Mai rău de atât?
A terminat de mâncat, s-a aplecat spre mine să-mi smulgă un fir de păr
şi l-a folosit ca pe aţa dentară la masă.
A fost o întâlnire de vis pe lângă întâlnirea mea de coşmar.
A început bine. Este o persoană foarte drăguţă.
Stăm de vorbă într-un restaurant etiopian unde a vrut ea să mergem.
Eu fac o glumă în genul: "Nu ştiam că au de mâncare în Etiopia.
"O să fie o masă rapidă. Comand două farfurii goale şi plecăm."
Ea, nimic. Nici măcar nu zâmbeşte.
Schimb macazul, încep cu flecăreala şi o întreb unde a studiat.
Răspunde că la Michigan State, ceea ce îmi aminteşte de Helen.
Am un atac mare de panică dintr-o dată.
Începe să-mi bată inima nebuneşte şi transpir ca un porc.
- Helen a fost la Michigan State? - Nu, la Northwestern.
Dar fac parte din conferinţa Big Ten.
Eram aşa de supărat că a trebuit să plec de la restaurant.
E nevoie de mult timp.
S-ar putea să dureze câteva luni până să înceapă să ne facă plăcere să ieşim cu cineva.
Da.
Şi poate şi mai mult până să putem să ne culcăm cu cineva.
Eu m-am culcat cu ea.
- Te-ai culcat cu ea? - Da.
- Nu înţeleg relaţia voastră. - Cum adică?
- Îţi place să stai cu ea? - Da.
- Ţi se pare atrăgătoare? - Da.
- Şi nu te culci cu ea? - Nu.
Ţi-e frică să fii fericit.
De ce nu mă lauzi? E o chestie importantă pentru mine.
N-am avut niciodată o relaţie cu o femeie fără să fac sex.
Mi se pare că mă maturizez.
Ai terminat?
Mai am o grămadă de monezi şi am fost primul aici.
- Ba nu! - Ba da!
- Ticălos mare. - Puşlama mică.
- Ce spuneam? - Că te-ai maturizat.
Da.
E un sentiment liberator. Îi pot spune orice.
Îi poţi spune lucruri pe care mie nu mi le spui?
Nu, dar e diferit. E o perspectivă complet diferită.
Văd din punctul de vedere al unei femei.
Îmi povesteşte de tipii cu care iese, iar eu, despre femeile cu care ies.
- Îi povesteşti despre alte femei? - Da.
Noaptea trecută, am făcut dragoste cu o femeie şi a fost incredibil.
Am făcut-o să atingă cerul cu mâna. A mieunat.
Ai făcut o femeie să miaune?
Da. Tocmai asta e. Ei îi pot povesti aceste lucruri.
Iar partea frumoasă e că nu trebuie să mint, căci nu mă obsedează ideea de a face amor cu ea.
- Pot să fiu eu însumi. - Ai făcut o femeie să miaune?
Cum faci cu aceste femei? Te scoli din pat şi pleci?
- Normal. - Explică-mi cum faci. Ce le spui?
Că am şedinţă, că mă duc la frizer, la o partidă de squash.
- Nu joci squash. - N-au de unde să ştie, nu mă cunosc.
- E revoltător. - Ştiu. Mă simt groaznic.
Mă bucur că n-am avut o relaţie cu tine.
Aş fi fost şi eu una din cele din patul căreia ai fi plecat la 3.00 noaptea,
să cureţi suportul pentru lemne de foc. Şi nici măcar n-ai cămin.
- Dar n-aş avea de unde să ştiu. - De ce te superi? N-are legătură cu tine.
Ba are. Reprezinţi o ofensă pentru toate femeile, iar eu sunt femeie.
Nu sunt mândru de asta, dar n-am avut plângeri până acum.
Normal că n-ai avut. Ieşi prea repede pe uşă.
- Cred că se simt bine. - De unde ştii?
Cum adică de unde ştiu? Ştiu.
- Pentru că... - Da, pentru că...
De unde ştii că într-adevăr...
Ce vrei să insinuezi? Că simulează orgasmul?
- Se poate. - Fugi de-aici!
De ce? Majoritatea femeilor au făcut-o la un moment dat.
- Cu mine n-au făcut-o. - De unde ştii?
Pentru că ştiu.
A, da. Aşa e.
Am uitat. Eşti bărbat.
- Ce vrei să spui cu asta? - Nimic.
Toţi bărbaţii-s convinşi că lor nu li se întâmplă,
dar majoritatea femeilor au făcut-o, aşa că fă şi tu un calcul.
Nu crezi că mi-aş da seama?
- Nu. - Termină.
Te simţi bine?
Vai, Dumnezeule!
Dumnezeule!
Da, acolo.
Dumnezeule!
Da!
Dumnezeule!
Vreau ce a comandat ea.
(Ray Charles) ♪ Sleigh bells ring
♪ Are you listening?
♪ In the lane snow is glistening
♪ A beautiful sight
♪ We're happy tonight
♪ Walking in a winter wonderland
♪ Gone away is the bluebird
♪ Here to stay is a new bird
♪ He sings a love song as we go along
♪ Walking in a winter wonderland
♪ In the meadow we can build a snowman
♪ And pretend that he is Parson Brown
♪ He'll say "Are you married?"
♪ We'll say "No, man"
♪ "But you can do the job when you're in town, brother"
♪ Later on we'll conspire
♪ As we dream by the fire
♪ To face unafraid the plans that we made
♪ Walking in a winter wonderland
(Harry Connick, Jr) ♪ If they asked me
♪ I could write a book
♪ About the way you walk and whisper...
- Îmi placi fără barbă. Ţi se vede faţa. - Da, uite-mi faţa.
Te las pe spate.
- Vreau să-ţi mulţumesc că m-ai adus aici. - Termină cu prostiile.
Data viitoare, de Anul Nou, dacă suntem fără pereche, eşti invitata mea.
S-a făcut.
Vezi? Acum putem dansa obraz lângă obraz.
♪ Is just to tell them
♪ That I love you a lot
♪ Then the world discovers
♪ As my book ends
♪ How to make two lovers
♪ Of friends
Atenţie, zece secunde până la Anul Nou!
- Zece, nouă, opt... - Vrei să ieşim la aer?
- Da. - ...şapte, şase,
cinci, patru, trei, doi, unu!
Un an nou fericit!
- Un an nou fericit! - Un an nou fericit!
Era consilierul-şef al taberei de băieţi, iar eu eram consiliera-şefă a taberei de fete.
Într-o seară, aveau o petrecere, iar el a traversat camera.
Credeam că vine să vorbească cu prietena mea, Maxine,
deoarece toţi veneau să vorbească cu Maxine.
Dar el venea să vorbească cu mine şi mi-a spus:
"Sunt Ben Small, din familia Small din Coney Island."
În acel moment, am ştiut. Aşa cum ştii că un pepene e gustos.
Ţi-ai trimis singură flori?
Am cheltuit 60 de dolari pe un aranjament floral enorm şi am scris un bileţel
pe care să-l las pe masă, unde să-l vadă Arthur ca din întâmplare.
Ce scria pe bilet?
"Te rog să accepţi. Cu dragoste, Jonathan."
- A ţinut? - N-a venit.
Uitase de chestia aia filantropică unde e preşedintă nevastă-sa.
N-o s-o părăsească niciodată!
- Normal că nu. - Ai dreptate. Ştiu că ai dreptate.
- Mai e mult? - Pe următoarea stradă.
Nu pot să cred că fac asta.
Harry este unul dintre cei mai buni prieteni ai mei, ca şi tine, de altfel.
Dacă, întâmplător, vă înţelegeţi, putem rămâne prietene.
Nu te-ai mai îndepărta de mine
cum faci când ai o relaţie cu cineva ce nu-ţi ştie prietenii.
Noi două am rămas apropiate de când mă întâlnesc cu Arthur.
Dacă Arthur şi-ar părăsi soţia, iar eu l-aş cunoaşte,
sunt convinsă că noi două ne-am îndepărta una de cealaltă.
N-o va părăsi niciodată.
Normal că nu.
Ai dreptate. Ştiu că ai dreptate.
- Nu prea ştiu ce să zic. - E doar o cină.
Am ajuns într-o fază a vieţii în care mă simt în largul meu că sunt doar eu şi munca mea.
Dacă e aşa de deosebită, de ce nu ieşi tu cu ea?
De câte ori să-ţi spun? Suntem prieteni.
- Nu e atrăgătoare? - Ba da, ţi-am spus că e.
- Ai zis şi că are o personalitate plăcută. - Chiar are o personalitate plăcută.
Ce e?
Când cineva nu e atrăgător, se spune că are o personalitate plăcută.
Dacă m-ai fi întrebat cum arată şi aş fi zis că are o personalitate plăcută,
atunci era neatrăgătoare.
Dar când am spus că are o personalitate plăcută, poate avea ambele calităţi.
Poate fi atrăgătoare, cu personalitate plăcută, sau neatrăgătoare, cu personalitate plăcută.
- Ea cum e? - Atrăgătoare.
Dar nu e frumoasă, nu-i aşa?
Când îl citesc pe Jimmy Breslin, parcă ceva mă pune în gardă
- în ceea ce priveşte New York-ul. - Cum adică în gardă?
- Spune că oamenii din oraş... - Director artistic.
Ţi-am văzut vreo vitrină?
Ai văzut-o pe cea de la Barneys de acum două săptămâni? Cu ostaticii.
- Cei legaţi la ochi. - Da.
Mi s-a părut de la sfârşitul anilor '80.
- E macho. - Interesant.
Nu sunt tocmai o admiratoare a lui Jimmy Breslin.
Datorită lui am devenit scriitor, dar nu contează.
Harry, tu şi Marie sunteţi amândoi din New Jersey.
- Serios? - Tu de unde eşti?
- Din South Orange. - Haddonfield.
- Ce comandăm? - Eu încep cu cicoare la grătar.
Jess, Sally ştie să comande. Alege întotdeauna ce e mai bun din meniu
şi comandă în aşa fel că nici bucătarul nu ştie că poate fi aşa de bun.
- Restaurantele nu merită atâta importanţă. - De acord.
"Restaurantele au devenit în anii '80 ce reprezentau teatrele în anii '60."
Am citit asta într-o revistă.
Eu am scris-o.
- Fugi de-aici. - Serios vorbesc. Eu am scris-o.
N-am citat niciodată nimic dintr-o revistă. E incredibil.
Nu vi se pare incredibil? Şi ai scris-o tu?
Am scris şi: "Pesto a ajuns precum tartele în anii '80."
- Nu pot să cred! - Serios!
- Unde am citit asta? - În revista New York.
Sally scrie pentru New York.
Să ştii că articolul acela m-a frapat. Nu ştiu multe despre arta scrisului, dar...
Te-a marcat, şi asta îmi face plăcere.
Vreau să spun... Merită toată admiraţia cei ce se pot exprima aşa de bine...
Nu m-a mai citat nimeni până acum.
Căutam nişte ghete cu toc roşii, din piele întoarsă.
Cum ţi se pare Jess?
- Ei bine... - Ai vrea să ieşi cu el?
- Nu ştiu. - Eu mă simt bine cu el.
- Vrei să ieşi tu cu Jess. - Dacă n-ai nimic împotrivă.
Nu, deloc. Dar îmi fac griji pentru Harry.
E foarte sensibil. Trece printr-o perioadă foarte grea
şi nu vreau să-l respingi tocmai acum.
- Nici vorbă. Înţeleg situaţia. - Bine.
Dacă n-ai de gând s-o suni pe Marie, pot s-o sun eu?
- Da. - Bine.
N-o suna în seara asta. Sally este foarte vulnerabilă acum.
Poţi s-o suni pe Marie dacă vrei, dar aşteaptă măcar o săptămână.
- Nu face nicio mişcare în seara asta. - Bine. Nu mă gândeam în seara asta.
Mie mi-a ajuns cât ne-am plimbat. Chem un taxi.
- Vin cu tine. - Perfect! Taxi!
A venit un om la mine şi mi-a spus: "Ţi-am găsit o fată frumoasă.
"Locuieşte în satul vecin
"şi e bună de măritiş."
Nu trebuia să ne vedem până la nuntă,
dar voiam să mă asigur.
M-am furişat în satul ei, m-am ascuns după un copac
şi am privit-o cum spăla rufele.
M-am gândit că, dacă nu-mi place cum arată, nu mă însor cu ea.
Dar arăta foarte bine.
Aşa că i-am spus omului că sunt de acord.
Ne-am căsătorit.
Suntem împreună de 55 de ani.
IMAGINEA PERFECTĂ
PATRU LUNI MAI TÂRZIU
- Trebuie să-l cumpăr neapărat. - Harry, am venit pentru Jess şi Marie.
- O să găsim ceva. Au chestii superbe aici. - Trebuia să mergem la florărie.
- E perfectă pentru ei. - Ce e asta?
O cască din esenţă, cu ventilator pe baterii.
- Şi la ce foloseşte? - Nu ştiu.
Uite. Poţi prăji şi cartofi în ea.
Bine. Cheamă câinii. S-a încheiat vânătoarea.
Sally, asta e tare de tot.
Sally, te rog să vii la mine.
Uite ce am găsit. O să-ţi placă la nebunie.
E un aparat de cântat. Uite. Tu cânţi, iar muzica se aude în fundal.
- Asta e din Oklahoma. Uite aici textul. - "Surrey With The Fringe On Top".
Da. Perfect.
♪ Puicuţe, raţe şi gâşte veniţi fuga
♪ Când vă scot la plimbare cu trăsura
cu ciucuraşi deasupra!
Tu urmezi.
♪ Uite cum flutură ciucuraşii în vânt
♪ Când conduc trăsurica la trap
♪ Îşi bagă năsucul curios să vadă printre ei
♪ Şi le ies ochii din cap!
♪ Roţile sunt galbene, tapiţeria, maro
♪ Apărătoarea e din piele naturală
♪ Cu perdele transparente...
Ce e?
Nu-ţi place vocea mea, nu-i aşa? Ţi se pare oribilă.
- Ştiu. Nici lui Joe nu-i plăcea. - Uite-o pe Helen.
Helen?
Vine spre mine.
- Ce mai faci, Harry? - Bine. Sunt bine.
Ţi-l prezint pe Ira Stone. Harry Burns.
Harry.
Îmi cer scuze. Ea e Sally Albright. Helen Hillson
şi Ira.
Sally.
- Mă bucur să te cunosc. - Bună.
Ei bine...
- Pe curând. - Da. Pa.
Încântat de cunoştinţă, Ira.
Te simţi bine?
Da, perfect.
Arăta ciudat, nu-i aşa? Foarte ciudat. Arăta foarte ciudat.
- E prima oară când o văd. - Arăta ciudat. Avea picioarele îngreunate.
- Cred că are retenţie de apă. - Harry.
Crede-mă că femeia asta păstra totul.
Sigur te simţi bine?
Da, sunt bine. Trebuia să se întâmple odată şi odată.
Cum să nu dai peste fosta soţie într-un oraş de opt milioane? Uite că s-a întâmplat.
Acum mă simt bine.
Îmi place. Stă bine. Îmi dă senzaţia de cămin.
Bine, hai să le cerem părerea lui Harry şi lui Sally.
Ce părere aveţi?
- E drăguţă. - Am închis cazul.
Normal că îi place. E bărbat.
Sally?
Ce nu-ţi place la ea?
E aşa de urâtă că nici n-ai cum să explici cât este de urâtă.
Iubito, eu n-am zis nimic despre lucrurile tale.
Dacă am avea încă o cameră, am pune toate lucrurile tale, inclusiv scaunele de bar...
Scumpo, nu-ţi plac scaunele mele de bar?
Harry, zi ceva. Trebuie să fie cineva de partea mea.
Eu sunt de partea ta. Încerc doar să-ţi formez bunul gust.
Am bun gust.
Toată lumea crede că are bun gust şi simţul umorului, dar este imposibil să aibă toţi.
E nostim. Aşa am început şi eu cu Helen.
N-aveam nimic pe pereţi. Alegeam faianţa împreună. Apoi ştiţi ce se întâmplă?
După şase ani, te trezeşti cântând "Surrey With The Fringe On Top" în faţa lui Ira!
- Trebuie să discutăm acum despre asta? - Da, cred că e momentul perfect
să discutăm despre asta, ca prietenii noştri să beneficieze din înţelepciunea experienţei mele.
Acum totul este minunat.
Toţi sunt fericiţi, toţi se iubesc. Ceea ce e fantastic.
Dar, mai devreme sau mai târziu,
o să ţipaţi unul la celălalt pentru a hotărî cui îi revine farfuria.
Pentru farfuria asta de 8 dolari veţi plăti 1.000 de dolari pe telefoanele
la biroul de avocatură "Ce şi cui îi aparţine".
- Harry. - Dă-mi voie.
Jess, Marie, faceţi-mi o favoare, pentru binele vostru,
şi semnaţi-vă cărţile chiar acum înainte să le amestecaţi.
Deoarece, într-o zi, mă credeţi sau nu, o să vă bateţi pe măsuţa asta de sufragerie.
Măsuţa asta idioată, Roy-Rogers, cu roată de căruţă, de la târgul de vechituri!
- Parcă îţi plăcea. - Încercam să fiu drăguţ!
S-a întâlnit întâmplător cu Helen.
Să ştii
că n-am să revendic niciodată măsuţa cu roata de căruţă.
Ştiu, n-ar fi trebuit s-o fac.
Harry, trebuie să găseşti o modalitate de a nu-ţi mai exprima
toate sentimentele în momentul în care le ai.
- Nu mai spune! - Da.
Fiecare lucru la momentul şi locul potrivit.
Data viitoare, când mai dai lecţii de comportament,
anunţă-mă şi pe mine. Mă înscriu şi eu la curs.
Nu-ţi vărsa nervii pe mine!
Cred că am dreptul să-mi vărs nervii pe tine,
mai ales când domnişoara Rigiditate îmi dă lecţii de viaţă.
- Ce vrei să spui? - Nu te deranjează nimic.
- Nu te superi niciodată. - Termină cu prostiile.
Nu te superi când te gândeşti la Joe.
Nu văd nicio reacţie în sensul ăsta. Cum e posibil?
- Nu te simţi niciodată pierdută? - N-am de ce să ascult idioţeniile astea.
Dacă l-ai uitat pe Joe, de ce nu te întâlneşti cu nimeni?
Ba mă întâlnesc!
Te întâlneşti. Te-ai culcat cu cineva de când te-ai despărţit de Joe?
Ce legătură are una cu alta?
Înseamnă că l-am uitat dacă mi-o pun cu cineva?
Tu va trebui să te întorci în New Jersey,
căci te-ai culcat cu toate din New York,
şi nu mi se pare că Helen a devenit o vagă amintire.
În plus, am de gând să fac dragoste, nu sex,
şi nu cum faci tu, de parcă încerci să te răzbuni.
Ai terminat?
Da.
Pot să spun ceva?
Da.
Îmi cer scuze.
Să nu spui un cuvânt!
E o maimuţică. Ce face omul, face şi maimuţa.
- E o maimuţă. A merge ca o maimuţă. - E un bebeluş.
Planeta maimuţelor.
Poftim? A zis că e un bebeluş. De ce nu Planeta tâmpiţilor?
Nu arată ca un bebeluş.
Bebeluş cu gură mare. Mick Jagger bebeluş.
- Pui de maimuţă! - Termină cu maimuţele!
- Respiraţie de bebeluş! - Gura bebeluşului lui Rosemary.
- Vino acasă, bebeluşule Bill. - Pupă bebeluşul.
- Gura bebeluşului melancolic. - Gură de pui de peşte!
- 15 secunde. - Baby boom!
Bebeluş...
Fă un desen care să sugereze ceva!
- Bebeluş plângăreţ. Pupă bebeluşul. - Bebeluş care scuipă. Bebeluş exorcist!
- Da, e bebeluşa mea! - Fără îndoială, o nebunatică.
- Gata, a expirat timpul. - Limbaj infantil.
Limbaj infantil? Ce e aia? Nu există expresia asta.
Că "gura de pui de peşte" auzi la fiecare colţ de stradă.
Scorul final. Echipa noastră, 110.
Voi, 60.
Nu ştiu să desenez.
Ba da. Ăsta e un bebeluş şi se vede clar că vorbeşte.
Eşti fantastică.
- Vrea cineva cafea? - Eu. Şi te iubesc.
- Eu vreau un ceai. - Un ceai.
O cafea foarte tare.
- Vin să te ajut. Decofeinizată? - Da.
- Trei. - Decofeinizată.
- Cu frişcă? - Patru.
- Unde e baia? - În capătul holului.
Nu seamănă deloc cu un bebeluş.
- Care parte? - Tot desenul.
- Jess, voiai să-mi arăţi coperta cărţii tale. - Da, e în camera de lucru.
Julian, serveşte-te singur cu vin sau orice altceva doreşti.
Îmi place să spun: "E în camera de lucru." Sună bine.
Emily e cam tânără pentru Harry, nu crezi?
O fi ea tânără, dar uite ce a făcut.
Ce a făcut? Doar cu asta se ocupă, face prăjituri.
Nu ţi se pare plictisitor Julian?
E un tip de treabă. Stai de vorbă cu el să-l cunoşti.
E prea înalt.
Face 3.500 de prăjituri cu ciocolată pe săptămână.
Emily este mătuşa Emily?
Săptămâna trecută ne-a dus la un meci al echipei Mets.
- Aţi fost cu toţii la meci? - Da, ne-am hotărât în ultima clipă.
Dar lui Sally nu-i place baseball-ul.
Lui Harry nici măcar nu-i plac dulciurile.
Julian este fantastic.
Ştiu. E un tip matur.
- Emily este extraordinară. - Da. Am întrebat-o unde era
când l-au împuşcat pe Kennedy şi mi-a zis:
- "L-au împuşcat pe Ted?" - Nu.
- Alo? - Eşti singur?
Da, terminam de citit o carte.
- Poţi să vii la mine? - Ce s-a întâmplat?
- Se căsătoreşte. - Cine?
Joe.
Vin imediat.
- Bună. - Te simţi bine?
Intră.
- Iartă-mă că te-am chemat aşa de târziu. - Nu-i nimic.
- Îmi trebuie un şerveţel. - Bine.
Bine.
M-a sunat şi mi-a zis: "Voiam să ştiu ce mai faci."
"Bine. Tu ce faci?" "Bine."
Secretara lui e în vacanţă, e în urmă cu lucrul,
lucrează la un caz important în Newark şi alte alea.
Eu stau la telefon şi mă gândesc: "Mi-a trecut. Nu mai simt nimic pentru el.
"Nu pot să cred că m-a interesat cât de puţin persoana lui."
Apoi îmi spune: "Am o veste."
Tipa lucrează la el la birou. Se numeşte Kimberly.
Abia a cunoscut-o.
Ar fi trebuit să fie o aventură trecătoare. Nu trebuia să fie aleasa!
Am crezut că nu vrea să se căsătorească.
Dar adevărul este
că nu voia să se căsătorească cu mine.
Nu m-a iubit.
Dacă ar fi posibil, ai accepta să se întoarcă la tine?
Nu!
Dar de ce nu a vrut să se căsătorească cu mine?
- Ce e în neregulă cu mine? - Nimic.
- Sunt dificilă. - Stimulezi omul.
- Sunt prea rigidă. Sunt foarte reticentă. - Dar în sensul bun.
Nu, eu l-am îndepărtat.
Şi o să împlinesc 40 de ani.
Când?
- Într-o zi. - Peste opt ani.
Dar se va întâmpla. Mă aşteaptă după colţ, ca un moment de impas.
Pentru bărbaţi e altfel. Charlie Chaplin a făcut copii la 73 de ani.
Da, dar era prea bătrân ca să-i ţină în braţe.
Vino încoace.
O să fie totul bine.
O să fie bine. O să vezi.
Nu-i nimic. Nu e preferatul meu.
Va fi bine.
Eşti bine?
- Mă duc să fac un ceai. - Harry, mai ţine-mă puţin în braţe.
Sigur că da.
Stai comod?
Da.
- Vrei să bei ceva? - Nu, mulţumesc.
Tot mă duc să beau apă, nu e niciun deranj.
Bine, adu-mi şi mie.
Ai toate casetele video în ordine alfabetică, pe fişe de catalog?
Mulţumesc.
- Vrei să ne uităm la un film? - Nu, doar dacă nu vrei tu.
Nu.
- Vrei să dormi? - De acord.
Unde pleci?
Trebuie să plec.
Trebuie să mă duc să mă schimb şi să plec la lucru. Ca şi tine, de altfel.
După program, te invit la cină dacă eşti liberă. Eşti liberă?
- Da. - Bine. Te sun mai târziu.
- Bine. - Bine.
- E al tău. - Alo?
- Scuză-mă că te sun aşa de devreme. - Eşti bine?
- Era clar că pe tine te caută. - Am făcut ceva oribil.
Ce anume?
- Cine să mă sune la ora asta? - Groaznic.
- Trebuie să vorbim. - Ce e?
Ce e?
- A venit Harry la mine aseară. - M-am dus la Sally azi-noapte.
- Eram supărată că se însoară Joe. - Din vorbă în vorbă...
- Ne-am pomenit că ne sărutăm. - Pe scurt, am făcut-o. Am făcut-o.
- Au făcut-o. - Au făcut-o.
- E fantastic, Sally. - Ne-am rugat pentru asta.
- Trebuia s-o faceţi demult. - De luni de zile spun asta.
- Sunteţi făcuţi unul pentru altul. - Împuşti doi iepuri dintr-o dată.
- Din două rele, iese una bună. - Cum a fost?
- Bine în timpul acţiunii. - Credeam că bine.
- Apoi m-am simţit sufocat. - După aia, n-a mai fost.
- Îmi pare rău. - Groaznic.
- Simţeam nevoia să plec. - A şters-o.
- Mă simt nasol. - Mi-e aşa de jenă.
E normal. Oribil.
- Cred că mă îmbolnăvesc. - Cred că răcesc.
Ar fi fost frumos să iasă bine, dar n-a ieşit.
Nu trebuie să te culci cu cineva când afli că ultimul iubit se însoară.
- Cine vorbeşte? - Cine? Jess e la telefon?
- E Jane Fonda pe casetă. - E Bryant Gumbel.
Vrei să vii la noi la micul dejun?
- Nu, nu mă simt în stare. - Nu, mă simt groaznic.
Bine. Pentru că e devreme.
- Sună-mă dacă simţi nevoia. - Te sun mai târziu, bine?
- Bine, pa. - Pa.
Pa.
- Doamne! - Ştiu.
Spune-mi că nu va mai trebui să fiu în situaţia ei.
Nu va mai trebui.
O să-i spun că a fost o greşeală.
Sally, a fost o greşeală.
Sper să apuc să spun eu prima.
Sper s-o spună ea prima.
- A fost o greşeală. - Mă simt aşa de uşurat că spui asta.
Nu vreau să spun că n-a fost o seară minunată.
- A fost. - Da, a fost.
- Dar n-ar fi trebuit s-o facem. - Sunt total de acord.
- Mă simt uşurată. - Nemaipomenit.
Da.
Două salate mixte.
Ce plăcut e să stai cu cineva la masă fără să trebuiască să faci conversaţie.
De cele mai multe ori, când te culci cu cineva,
după aceea îţi povesteşte aventurile sale, tu, pe ale tale,
dar eu şi Sally ne-am povestit deja totul.
După ce ne-am culcat împreună, nu ştiam ce să mai facem, înţelegi?
Sigur că da, Harry.
Ştiu şi eu?
Ajungi într-un moment dintr-o relaţie
în care cred că e prea târziu să mai faci sex. Mă înţelegi?
Harry vine cu cineva la nuntă?
Nu cred.
- Se întâlneşte cu cineva? - Se întâlnea cu o antropologă, dar...
- Cum arată? - Slabă. Drăguţă. Sâni mari.
Coşmarul obişnuit.
Cum ţi se pare?
Vai, Marie.
Spune-mi adevărul.
E superbă.
Ne-am adunat astăzi, aici, pentru a sărbători căsătoria dintre Marie şi Jess,
pentru a le sfinţi jurămintele de credinţă.
Jurămintele pe care le vor depune le vor uni destinele.
Vinul pe care îl vor bea le va uni speranţele.
Iar verighetele pe care le vor purta
vor fi mărturie, în faţa tuturor, că sunt soţ şi soţie.
N-am mai văzut-o aşa de fericită. Este cu totul schimbată.
Aşa e. Nemaipomenit, dar ce facem cu tine?
- Eu? - Iubito, dansăm?
- Da, cum să nu. - Scuză-ne.
- Bună. - Bună.
- Frumoasă nuntă. - Da.
Sărbătorile sunt dure.
Anual încerc să rezist din ziua dinaintea Recunoştinţei până în ziua de după Anul Nou.
Se sinucid mulţi.
- Doriţi o teacă de mazăre cu crevete? - Mulţumesc.
- Cum ţi-a mers? - Bine.
- Te întâlneşti cu cineva? - Harry.
- Ce e? - Nu vreau să discut despre asta.
- De ce? - Nu vreau să discut.
De ce nu trecem peste ce s-a întâmplat? O să ne apese chestia asta toată viaţa?
- Toată viaţa? S-a întâmplat de curând. - Acum trei săptămâni.
Un an din viaţa unui om reprezintă şapte ani din viaţa unui câine.
Şi?
Unul dintre noi e câinele în această situaţie?
- Da. - Cine e câinele?
- Tu. - Eu?
Eu sunt câinele? Eu?
Nu prea cred, Harry. Dacă e cineva câine, tu eşti acela.
Te porţi de parcă nu contează ce s-a întâmplat.
N-am zis aşa ceva. Dar de ce trebuie să facem atâta caz?
Pentru că trebuie. Iar tu ştii asta mai bine ca oricine,
pentru că, după ce se întâmplă, o şi zbugheşti pe uşă.
- N-am zbughit-o. - Nu, ai luat-o la trap.
- Am zis amândoi că a fost o greşeală. - Cea mai mare din viaţa mea.
- Ce vrei de la mine? - Nu vreau nimic!
Bine! Dar hai să lămurim un lucru.
În seara aia, n-am venit să facem dragoste. Nu de aia am venit.
Te-ai uitat la mine cu ochii înlăcrimaţi:
"Nu pleca acasă, Harry. Mai ţine-mă puţin în braţe, Harry."
- Ce era să fac? - Ce vrei să spui? Că ţi-a fost milă de mine?
- Nu... - Du-te dracu'!
Atenţie, toată lumea, vă rog.
Aş dori să ţin un toast pentru Harry şi Sally.
Pentru Harry şi Sally.
Dacă eu şi Marie nu i-am fi găsit atât de puţin atrăgători,
n-am fi fost astăzi aici.
♪ Have yourself a merry little Christmas
♪ Let yourself be light
♪ From now on our troubles will be out of sight
♪ Have yourself a merry little Christmas
♪ Make the yuletide gay
♪ From now on our troubles will be miles away
Bună, eu sunt. E perioada sărbătorilor
şi vreau să-ţi amintesc că e perioada generozităţii şi a iertării.
Şi, deşi nu se prea ştie, este şi perioada mersului în genunchi.
Dacă ai chef să mă suni,
aş fi fericit să respect tradiţia de Crăciun şi să merg în genunchi.
Sună-mă.
Nu sunt acasă în acest moment. Vă sun eu.
Dacă eşti acolo, ridică receptorul. Vreau să vorbesc cu tine.
Faptul că nu răspunzi la telefon mă face să cred că, A, nu eşti acasă,
B, eşti acasă, dar nu vrei să vorbeşti cu mine şi C,
eşti acasă, vrei din tot sufletul să vorbeşti cu mine, dar te-ai înţepenit în ceva.
Dacă răspunsul este A sau C, sună-mă.
E clar că nu vrea să discute cu mine. Ce trebuie să fac? Să-mi trag una în cap?
Dacă vrea să mă sune, o să mă sune. Nu mai vreau s-o fac pe papiţoiul.
♪ Dacă te apasă tristeţea şi singurătatea
♪ Pot oferi un serviciu
♪ Spune-i-o celui care doar te place
♪ Pot fi cald şi tandru
♪ Sună-mă
♪ Poate e târziu doar să mă suni
♪ Nu te teme să-mi telefonezi
♪ Sună-mă şi voi fi lângă tine
♪ Sună-mă.
- Bună, Harry. - Bună.
Nu ştiam că eşti acasă.
- Ce faci? - Tocmai mă pregăteam să plec.
Unde pleci?
- Ce vrei, Harry? - Nimic.
Am sunat ca să-mi cer iertare.
Bine.
- Trebuie să plec. - Stai puţin.
Ce faci de Anul Nou? Te duci la petrecerea lui Tyler?
Eu sunt singur şi, dacă eşti şi tu singură,
stabiliserăm că, dacă niciunul nu are o relaţie, putem să petrecem Anul Nou împreună...
Nu mai pot s-o fac. Nu sunt premiul tău de consolare.
Iată-ne din nou la a XVI-a ediţie în direct a festivalului de rock din ajunul Anului Nou...
Ce e aşa de rău? Te uiţi la Dick Clark. E tradiţional.
Mănânci Mallomars, cele mai bune prăjituri.
Şi eşti pe cale să-i faci pe Knicks să câştige primul campionat după cel din 1973.
Nu ştiu de ce te-am lăsat să mă convingi să vin aici.
Aşa e mai bine. Aer curat. Sunt doar eu pe stradă.
De ce trebuie să fiu la o petrecere mare, prefăcându-mă că mă distrez?
În plus, e momentul potrivit ca să mă uit la vitrine.
Frumos.
Iar tipul spune: "Citeşte bileţelul."
- Plec acasă. - Nu găseşti niciun taxi.
Doamne!
Îţi dai seama că nu putem fi prieteni.
- De ce? - Ceea ce spun e
că bărbaţii şi femeile nu pot fi prieteni pentru că sexul va fi întotdeauna la mijloc.
Nu e adevărat.
Niciun bărbat nu poate fi prieten cu o femeie atrăgătoare.
- Vrea negreşit să facă sex cu ea. - Şi dacă ele nu vor să facă sex cu tine?
Nu contează. Chestiunea cu sexul e în aer, aşa că prietenia este compromisă
şi totul se duce de râpă.
- Înseamnă că nu vom fi prieteni. - Exact.
Păcat.
Eşti singurul pe care îl cunosc la New York.
(Frank Sinatra) ♪ It had to be you
♪ I wandered around
♪ And I finally found
♪ The somebody who
♪ Could make me be true
♪ And could make me be blue...
- Plec. - E aproape miezul nopţii.
- Gândul că nu pot săruta pe nimeni mă face să... - Te sărut eu.
Taxi!
La naiba.
- Haide, rămâi, te rog. - Mulţumesc, Jess, dar trebuie să plec.
- Mai stai două minute. - Te sun mâine.
♪ Might never be mean
♪ Might never be cross
♪ Or try to be boss
♪ But they wouldn't do
♪ For nobody else
♪ Gave me a thrill
♪ With all your faults
♪ I love you still
♪ It had to be you...
M-am gândit mult şi problema este că te iubesc.
- Poftim? - Te iubesc.
- Şi cum ai vrea să-ţi răspund? - Că mă iubeşti şi tu.
- Şi dacă ţi-aş spune că plec? - Nu înseamnă nimic pentru tine ce ţi-am spus?
Îmi pare rău, Harry. Ştiu că e ajunul Anului Nou. Ştiu că te simţi singur,
dar nu poţi să vii aici, să-mi spui că mă iubeşti şi totul să devină perfect.
Trei, doi, unu!
- Nu merge aşa. - Dar cum merge?
- Nu ştiu, dar nu aşa. - Dar în felul ăsta?
Îmi place că răceşti când sunt 40 de grade afară.
Îmi place că durează o oră şi jumătate să comanzi un sandviş.
Îmi place încreţitura de deasupra nasului când te uiţi la mine de parcă aş fi nebun.
Îmi place că, după o zi cu tine, îmi rămâne parfumul tău în haine
şi îmi place că eşti ultima cu care vreau să vorbesc înainte să adorm seara.
Şi asta nu pentru că mă simt singur şi nici pentru că e ajunul Anului Nou.
Am venit pentru că, atunci când îţi dai seama
că vrei să-ţi petreci restul vieţii cu o persoană,
vrei ca restul vieţii să înceapă cât mai curând posibil.
Vezi cum eşti?
Tipic pentru tine, Harry.
Spui astfel de lucruri şi mi-e imposibil să te urăsc.
Te urăsc, Harry.
Te urăsc din suflet.
Te urăsc.
La ce se referă cântecul ăsta? Toată viaţa m-am întrebat.
Ar trebui să-i uităm pe vechii amici? Vrea să zică să-i uităm pe vechii amici
sau că, dacă i-am uitat, să ne aducem aminte de ei,
ceea e nu e posibil pentru că i-am uitat deja?
Poate vrea să spună că ar trebui să ne amintim că i-am uitat.
În orice caz, vorbeşte despre vechii prieteni.
Prima oară când ne-am întâlnit, nu ne-am putut suferi.
Nu, eu nu te-am putut suferi pe tine. A doua oară, nici nu-ţi mai aminteai de mine.
Ba cum să nu.
A treia oară când ne-am întâlnit, am devenit prieteni.
- Am fost mult timp prieteni. - Apoi n-am mai fost.
Apoi ne-am îndrăgostit.
- După trei luni, ne-am căsătorit. - După doar trei luni.
Doisprezece ani şi trei luni.
- Am avut o nuntă foarte frumoasă. - A fost o nuntă frumoasă.
- Minunată. - Am avut un tort enorm din nucă de cocos.
Un tort enorm cu etaje şi cu mult sos de ciocolată pe margine.
Nu tuturor le place cu ciocolata deasupra, deoarece se înmoaie.
Nuca de cocos absoarbe prea mult lichid...
- Este important să fie separat. - Exact.
(Harry Connick, Jr) ♪ It had to be you
♪ I wandered around and finally found
♪ The somebody who
♪ Could make me be true
♪ Could make me be blue
♪ And even be glad just to be sad
♪ Thinking of you
♪ But you say ee-ther, and I say either
♪ You say nee-ther, I say neither
♪ Ee-ther, either Nee-ther, neither
♪ Let's call the whole thing off
♪ You say potato and I say pot-ahto
♪ You say tomato, I say tom-ahto
♪ Potato, pot-ahto Tomato, tom-ahto
♪ Let's call the whole thing off
♪ Oh, if we call the whole thing off, then we must part
♪ And though if we ever part, that would break my heart
♪ You say laughter, I say larf-ter
♪ You say after, I say arf-ter
♪ Before we know we need each other
♪ So we'd better call, call it off, oh!
♪ - Let's - Call it off!
♪ - Oh, let's - Call it off!
♪ - Baby, let's - Call it off!
♪ Sugar, why don't we
♪ Let's, let's call the whole thing
♪ They're writing songs of love, but not for me
♪ A lucky star's above, but not for me
♪ With love to lead the way, I've found more clouds of gray
♪ Than any Russian play could guarantee
♪ I was a fool to fall and get that way
♪ Hi-ho alas
♪ And also lackaday
♪ Although I can't dismiss the memory of her kiss
♪ I guess she's not
♪ For
♪ Me
♪ It had to be you
♪ For nobody else gave me a thrill
♪ With all your faults, I love you still
♪ It had to be you, wonderful you
♪ It had to be you ♪
SupRip, sync. and songs by XRAiN