- Hallå! Betala er entré! - Gratis för mig! Livgardist!
- Och ni? - Betalar inte heller! Musketör!
Sista gången då! Och på parterre!
Kom. Du ska få se lysande aktörer. Montfleury, Bellerose...
- I vilken pjäs? - "Clorise" av Balthazar Baro.
Ett mästerverk!
- Förr gavs här dramer av Rotrou. - Och av Corneille.
De uppförde "Le Cid" och jag satt där.
Klipp all spets ni ser!
Raguneau! Min vän! Poeters pajleverantör!
- Äh, jag ber... - Seså, det är ju mecenat ni är.
- Hos honom göder de sig på kredit. - Jag är ju själv poet.
För en sonett, ett litet ode...
- ...får de paj! - Säg kakarvode.
Er biljett i kväll, vad har den kostat er?
Fyra fruktpajer, femton petit-chou!
Herr Cyrano saknas, märkligt ändå. Montfleury spelar.
Montfleury, den tunnan! Uppträder han i kväll?
- Som Phédon. - Och Cyrano?
Hatar honom till den grad att han förklarat honom i blockad.
- Han uppträder inte då? - Åh, jo.
- Kommer herr Cyrano? - Jag har slagit vad!
Ligniére, går ni? Stanna en stund, hon kommer. Jag ber!
Ni klarar er nog. Damen kommer inte. Jag går till min krog.
- Hjälp mig att få veta hennes namn. - Fråga henne själv.
Jag är en usel konversatör. Hon skulle kanske... Gud, där är hon!
Magdeleine Robin, kallad Roxane. Själsfin, preciös-
-och den beryktade Cyranos kusin.
En persika som ler med smultronmun!
Så daggfrisk att hjärtat åker på snuva!
- Vem är det? Hans närvaro skrämmer mig. - Greve de Guiche.
- Är han kär? - I full låga. Men med ett handikapp.
Hans fru, brorsdotter till Richelieu.
Därför vill han förmäla Roxane med tråkmånsen där.
Vicomte de Valvert, som blundar och visar takt.
Roxane vill inte, men de Guiche har makt.
Den sätter sig ingen borgarflicka över.
Men jag har avslöjat hans fula manöver.
I en visa som... Vad han ska bli arg! Slutet är grymt!
- Vart går ni? - God kväll.
Börja! Börja! Börja!
Akademin är här, se! Porchères, Colomby, Bourzeys, Bourdon!
Och Arbaud! Idel odödliga namn. Vilken härlig syn!
Släpp mig, jag kan avslöja nåt.
Er vän Ligniére ser snart sin sista stund.
Någon vill att han ska hutas åt och lägger 100 man i försåt.
- 100 man? - Mot en. Varna honom!
- Var då? - Vid Porte de Nesle.
- Ingen Cyrano. Jag förlorar vadet. - Dess bättre.
Montfleury! Montfleury!
Säll den, som fjärran flärden sig berett
i enslig hydda en självvald reträtt
Där som i sefyromfläktad skog...
Kanalje! Varnade jag inte nog?
- Vem är det? - Jag vann!
Pajas! Ut från scenen i ett nu! Nå, trilskas du?
- Spela! - Var inte rädd!
Säll den som fjärran flärden...
Ers Komiska Majestät är inte skygg! Ni ber min käpp kurtisera er rygg?
- Säll den... - Försvinn!
- Säll den... - Aaah! Nu blir jag arg!
Hjälp, mina herrar!
Tjocke man! En rad, och jag kokar dig i spad!
Markiserna tiger och sitter, annars ryker band och glitter!
Montfleury, lämna scenen, innan jag flår dig inpå benen!
Monsieur...
Inte det? Då får scenen föreställa en buffé där jag skivar mortadella!
Detta är en förolämpning mot Thalia!
Montfleury, spela på! Kasta ut Cyrano!
Var barmhärtig mot min klinga! Den halkar så lätt ut!
Bort från scenen!
Jaså? Hör jag klagan?
Ge upp! Kuckeliku! Din lupp!
Spela! Vi vill se Baros pjäs!
- Ska allsången sluta i allslakt? - Vilken Simson!
Tig! Jag utmanar hela salongen! Jag tar upp namn!
Kom an, unga hjältar, jag tar er i nummerordning!
Nå, vem blir nummer ett?
Min herre?... Inte det?
Ni?... Inte heller?
Först anmäld får ett hedersamt adjö. Upp med handen, alla som vill dö!
Blygs ni för en naken klinga?
Ingen vill? Inte en enda hand? Då går jag vidare. Alltså:
Jag vill se teatern botad från denna böld! Om inte - får vi skära!
Ädle herrar!
- Mina herrar! Måla herrskap! - Min boskap!
Inga bravorop! Aktören med den grandiosa magen har fått knip!
- Han fick gå ut! - Han ska in!
Får man fråga av vilket skäl ni hatar Montfleury?
Jag har inte ett skäl utan två. Ett: Bara en usel aktör gapar så-
- och verkar ha ett stadsbuds sjå med verser som borde få flyga.
Två - är min hemlighet.
Ni berövar oss "Clorise" med våld!
Gamla åsna! Pjäsen är värd noll. Jag känner inga samvetskval.
Gud i himlen! Vår Baro!
- Men pengarna ska folk ha igen! - Ett klyftigt ord, äntligen!
Teatern ska inte ruineras av mig. Ta den här börsen, och tig!
Skymfa Montfleury, vet ni vad ni gör? Han har en hertig som protektör.
Har ni en sådan?
Ingen välgörare? Ingen mäktig herre?
Två gånger nej, måste jag trissa? Ingen protektör - en protektrissa.
Vänd på klacken nu. Seså! Eller är det min näsa ni tittar på?
Finner ni den remarkabel? Något liknande en snabel?
- Äh, jag var minsann diskret. - Men varför det?
- Äcklar färgen? Är formen obscen? - Inte alls!
Kanske ert ogillande beror på att ni finner den aningen stor?
- Nej, den är liten. Pytteliten! - Vad sa?
Gör ni mig löjlig? Min näsa liten?
Hallå där! Min näsa är enorm!
Rackarsnok! Mopstryne! Plattnos!
Jag är stolt över bihanget jag har. En stor näsa betyder en trevlig karl-
- godsint, belevad, spirituell, generös, modig-
- allt jag är, och som ni aldrig blir, elände där!
Det jag kommer åt med handen ovanför er krage, är lika tomt-
- på stolthet, uttryck, flykt, poesi, gnista, överdåd-
- kort sagt, lika näslöst som den del jag kommer åt med foten!
Så går det om man skämtar om min ansiktsprydnad.
Är lustigkurren adlig får han den behandling han tål-
- framtill, inte med sulläder, utan med stål!
- Han börjar gå för långt. - Han skrävlar!
- Ska ingen svara honom? - Vänta! Han ska få av egna mynt!
Ni där! Er näsa...
...er näsa... är mycket stor!
Mycket.
- Var det allt? - Ja!
Lite väl kort, unge vän. Man kan säga mycket, i varierad ton.
T.ex. aggressivt: Själv skulle jag välja amputation.
Vänligt: Doppa inte näsan så i koppen, sug med strå!
Beskrivande: En klippa i en sjö! En udde, mer än så - en ö!
Nyfiket: En så avlångt etui-
- har man väl penna och suddgummi i?
Själfullt: Ni småfåglars vän-
- skänker med ert faderssinne åt små klor en stadig pinne!
Rakt på sak: Rökare? Det den näsan bolmar ut, förmår väl grannen-
-att rycka ut med vattenspannen?
Ängsligt: Tippa inte framåt så att ni plogar upp gatan!
Rart: Köp ett litet parasoll så att den inte bleks av solen!
Pedantiskt: Aristofanes beskrev hos Hippocampelephantus-
-en liknande köttig formation.
Drama: Den blöder som Röda Havet! Beundran: Vilken parfymreklam!
Lyriskt: En snäcka! Är ni en triton?
Naivt: Är den öppen för allmänheten? Krigiskt: Mot kavalleriet - fräs!
Praktiskt: Satsa den på lotteri. Det blir säkert storvinst.
Slutligen en Pyramus' klagan: Den näsan blev ett anletes död!
Se, den skäms så den är röd!
Så där kunde ni ha sagt, med lite bildning och humor.
Men om sådant saknar ni varje hum.
Möjligen kan ni stava ordet D-U-M.
Hade ni för övrigt haft fantasi att prestera ett liknande raljeri-
-hade ni ändå inte fått en chans.
För det jag själv kan exekvera tillåter jag ingen att imitera.
Valvert, låt bli!
Vilken uppblåsthet! En lantis, som inte äger ett par handskar!
- Inte ett band, inte en garnering! - Den är moralisk, min ekipering.
Jag visar mig inte med en otvättad skymf, ett lindrigt rent samvete-
-solkig ära, sorgkantad heder.
Jag går i en oklanderlig kostym. Och frimodet här jag som en plym!
Inga handskar, än sen? Av paret jag hade återstod en.
Till vad nytta är en sån? Jag slängde den i ansiktet på nån.
Marodör, luns, odåga, pack!
Cyrano Savinien-Hercule de Bergerac!
Drummel!
- Vad säger han nu? - Den kräver motion, den domnar ju!
- Vad är det? - Cirkulationsbrist i värjan!
- Låt gå! - Det ljudet är hennes passion.
- Poet! - Just det.
Så pass att jag duellerar till en ballad, som jag improviserar.
- En ballad! - Och sticker i sista versen.
- Inte möjligt! - Inte?
"Ballad om duellen utanför teatern mellan herr de Bergerac och ett fä."
- Vad var det där? - Det var titeln!
Vänta! Jag ska välja mina rim... Ja, jag har dem.
Jag slänger min hatt graciöst
Och därpå kappan, vars omfång hindrar mig maliciöst
Och så sätter jag igång
Elegant som Céladon, som Scaramouche vig och kvick
Jag varnar, käre myrmidon, att i slutversen gör jag...
...mitt stick.
Ni tog det alltför ambitiöst Var punkterar jag er, herr Ballong?
I sidan? Genom bröstets blå kordong?
Värjfästena skramlar - kling klång!
Jag väljer nog att sätta prick i er magräiong-
- när i slutversen jag gör mitt stick
Nu saknar jag ett rim på -öst
Men ni är blekare än fiskbuljong, det kallar jag ärelöst
Ert utfall blev er till förfång
Jag öppnar garden - ett ögonblick
Håll i spettet, Laridon, för i slutversen jag gör mitt stick
Slutversen! Ädling, sjung din svanesång
Jag växlar fot, en fint, ett språng...
Se, så det gick!
Versen är slut, jag gör mitt stick
- Varför skaffa sig en fiende till? - Det är vad jag vill.
- Och pengarna du slängde bort? - Det var det värt. Livet är kort.
Vad ska du leva av nu? Vilket dumt slöseri!
- Det var en gest. - Enligt vilken princip?
Jag irrade i en skog av principer och val.
Jag tog det enklast tänkbara: Att inge respekt. Resten får vara.
Bra. Men varför hatar du Montfleury? Säg ärligt.
Den satyren! Jag hatar honom sen den dag han kastade blickar på...
Som att se en snigel krypa på en ros!
- Vad? Är det möjligt att... - Att jag kan älska?
- Jag älskar. - Verkligen? Du har aldrig sagt...
Vem? Tänk efter då.
Inte den fulaste kan jag hoppas få när näsan går före och hälsar på.
Så vem älskar jag? Fattar du inte det?
Naturligtvis den allra vackraste!
Den finaste, mest lysande, Le Bret. Den mest bildade.
Gud, jag förstår. Magdeleine Robin, din kusin.
Ja. Roxane.
Nå, utmärkt. Säg henne det. I kväll såg hon hur du triumferade.
Se på mig. För vilket hopp sätter inte den här näsan stopp?
För illusioner aktar jag mig. Men ibland när kvällen sänker sig-
- och jag ser en kvinna spatsera med en kavaljer-
- tänker jag: Om jag finge gå i månskenet med någon, jag också.
Jag drömmer! Tills jag ser konturen av min profil som skugga på muren.
- Käre vän... - Käre vän, jag har långa stunder-
-då jag känner mig ensam och ful.
Du gråter?
Aldrig det. Tårar utefter den näsan ska ingen få se.
Men Roxane bleknade i kväll när hon såg dig i duell.
Du rörde hennes sinne djupt. Fatta mod och tala!
Och höra henne skratta? Det fruktar jag mer än allt.
Söker nån dig?
Hennes duenna!
Er kusin frågar om ni vet en plats där ni kan ses i hemlighet.
- Mig? Herregud! - Efter mässan, var passar det?
- Var...? Oh, Gud... - Säg fort.
Jag tänker... Hos bagaren Raguneau!
- Var är det? - På... Oh, Gud... Rue St Honoré!
- Vi kommer. Var där klockan 7! - Det ska jag!
Jag, hon, ett möte!
- Du blev glad med ens? - Hon minns ändå min existens.
- Nu fick du sinnesfrid? - Nu? Jag kokar, jag bränns vid!
Ge mig en armé att meja ned! Jag har tjugodubblad energi!
Dvärgar förslår inte att kivas med! Hit med jättar!
Hallå! Vi sover, var lite tystare!
Vem grymtar där?
Klagar kajorna?
- Ligniére! - Cyrano!
- Hur är det fatt? - Han kan inte gå hem i natt.
- Jaså? Vad står på? - Jag hotas av 100 man eller så...
För en visa ska jag slås ihjäl. På hemvägen, vid Porte de Nesle.
- Jag får sova här hos dem. - 100 man? Kom, du ska hem!
Och ni, upp! Ni ska bli vittnen!
- Men 100 man...! - Jag tar inte färre.
- Varför är de så många mot en? - För de vet att jag är hans vän.
Kväv sångarguden i ditt bröst, Raguneau. Lutan har sin tid...
...nu måste ugnen på.
I kakan har du felplacerat snitten. En cesur ska dela versen på mitten.
Den pagoden måste få ett tak.
Och du! På ditt ändlösa spett-
- låt enkelt höns och kunglig kalkon växla, min son-
- som Malherbe växlade versmelodi. Låt så elden smida sin stekpoesi!
Mäster, jag bakade den här för att glädja er.
En lyra! Här, drick min skål... Min fru! Göm slanten, hon är snål!
- Vacker, eller hur? - Löjlig.
Strutar, jaha. Tack..
Himmel! Min vördade litteratur! Mina vänners verk dräpta som djur!
- De där haltande pekoralen! - Jordkryp! Du skymfar näktergalen!
Göra så med poesi! Vad kunde då inte ske med prosa?
- Min gosse! Vad vill du ha? - Tre pastejer.
- Guldbruna och varma. - Inslagna, lack.
- I en strut? - Javisst!
"Lik Odysseus, lämnande Penelope"... Inte den.
- ”Guldlockig Phoebus”... - Bestäm dig.
Barn! Sonetterna, ge mig dem! Ni får sex pastejer med er hem.
”Phyllis"! Det ljuva namnet flottbefläckat!
"Phyllis"
- Vad är klockan? - Vad... Min gud...! Sju!
- Ah, vilken strid! - Vilken då?
Utanför teatern! Duellen förstås! "I slutversen jag gör mitt stick!"
"I slutversen jag gör mitt slick." Storslaget!
- Vad är klockan? - Två minuter över sju...
- Vad har ni där? - En skråma.
- Var ni i fara? - Inte alls.
Jag tror ni narras.
- Jag väntar nån. Kan vi få enrum? - Det går inte.
- Mina diktare kommer. - För att utfodras!
Här är ni ostörda.
Här är de!
- Diktarbroder! - Du örn bland bagare!
- Stekspettets Phoebus! - Kökets Apollon!
Tala går inte.
Skriva, kanske?
Ja! Jag lämnar ett brev.
Ta för er!
Tänk att den här kan mätta!
- Ett versrecept! Lyssna! - Ja, ja, vi lyssnar.
- Frukost? - Middag.
"Hur man gör mazariner"!
Av några ägg först vispas det en smet
Blanda däri en portion skal av citron
Sätt mandelmjölk därtill
Kläd med mördegsskal kakformars oval
Längs sidorna låt smeten flyta
Sakta så häll Er fyllning ovanpå mördegsskalets yta
Grädda i ugn tills gyllene kulör både mun och hjärta i djupet förför
Ni har...
Era mazariner!
Är ni gottgris? Jag fyller två sonetter med smörbakelser.
Tycker ni om petits choux, ugnsfärska?
- I dem är jag galen. - Ät dem utanför lokalen.
Kom inte in förrän de är slut!
Roxane.
Det här är en välsignad stund.
Ibland glömmer ni att jag lever och andas.
Men vad gör det nu? Vad ville ni säga?
- Först tack. - För vad?
Narren, som ni gjorde matt igår med modig värja-
- är den som en mäktig herre ville gifta bort mig med.
Som fasad? Vilken ära jag fick, kusin, att slåss-
- inte för min fula näsa utan för er sköna blick.
Jag tänkte säga...
Men för att våga, vill jag se i er den bror jag lekte med-
-i parken, vid sjön.
Ja, varje sommar, på Bergerac. Lilla Magdeleine hette ni då.
- Var jag söt? - Ni dög att titta på.
När ni trillade och slog er var jag mamma-
- med röst som skulle låta vred: ”Ännu en skråma du kommer med?”
Men vad är det här? Nej, visa!
- Vuxna karln! Var gjorde ni det här? - Vi lekte borta vid Porte de Nesle.
- Slogs ni? - Bara ett litet bråk.
- Berätta. Hur många var de? - Knappt ett hundratal.
- Berätta! - Nej, nej.
Men ni, berätta det ni inte vågade nyss.
Nu vågar jag. Barndomsminnet har stärkt mig med sin doft.
Ja, nu vågar jag... Jag älskar någon.
Han vet det inte. Inte än. Men han lär snart få veta.
Den stackarn älskar mig på avstånd, för blyg att tala-
- vila handen en stund - men jag ser orden darra på hans mun.
Och tänk er, kusin, att ni och han tjänar i samma kompani.
Han är kadett!
På hans panna lyser intelligens. Han är stolt, ung, djärv, vacker!
- Vacker? - Vad är det?
Ingenting... Det är... Det är... bara den här skråman.
- Har ni träffats? Är han kadett? - Vid gardet.
- Och namnet? - Christian de Neuvillette.
- Där finns ingen sån. - Jo, sedan i morse.
- Nu är kakorna slut! - Läs då dikten på er strul!
Ni älskar ju skönhet i ande och tal. Tänk om han är obildad, banal?
- Han talar vackert, det anar man! - Ja, mustaschen är säkert grann.
- Men om han är dum? - Då dör jag!
Kom ni för att säga det här? Jag förstår inte skälet.
Nej, vänta...
Någon varnade mig att kompaniet är gasconskt.
- Och kväser spolingar som han? - Ja, jag är rädd.
Med skäl.
Men i går såg jag er läsa lagen för packet, så okuvlig, storslagen.
- Ni låter ingen ta sig ton. - Ja, jag ska skydda er lille baron.
Gör ni det? Ni vet vilken känsla jag hyser för er.
- Ni blir hans vän? Inga dueller? - Jag svär.
Käraste vän...! Nu måste jag gå.
Nu hann ni inte berätta om nattens batalj...
Han måste skriva...! Ah, jag älskar er!
Hundra mot en...? Adjö. Vi är väl bästa vänner?
Han måste skriva...! Ni får berätta senare.
Hundra man, vad modig ni är!
Ett intet mot det här.
Han är här!
Herr de Bergerac! Vilken triumf!
- Inte klokt! - Trettio sårade!
- Som ett antikens hjältedåd! - Grandiost! Homeriskt!
Vår hjälte Cyrano!
- Han är sårad! - Guds död! Bara en skråma.
- Berätta om slaget! - Ja, berätta!
Nog!
- Vad är det med dig? - Ingenting.
- Talade Roxane? - Nej.
Inte?
Gratulerar till bedriften. Ryktet har flugit. Bravo.
- Greven är sakkunnig. - Herrarna här var vittnen.
Ögonvittnen.
Hundra mot en? Och ni hör till de galna gascognarna? 603
- Som kadett! - Hos oss!
Aha, de där unga kaxarna är alltså...
Cyrano! Hela kompaniet är här. Presentera det för greven.
Han är tvär.
- Nå? - Inte i dag.
Jag gör det istället.
Vi gasconska kadetter under Castel-Jaloux
Vi ljuger och slåss...
Vi slåss och ljuger skamlöst på ädelt...
- ...ädelt rackarmål: blasonska... - ...lambelska, bastonska.
Vi gasconska kadetter under Castel-Jaloux
Falkögda, med klo och huggland, klyver vi packet utan krus
Vi går med hål i hatten men druckna av ärans rus
Späckhuggare är det smeknamn som man givit oss
Vi syns på ökända ställen där man brukar slåss
- Vi, gasconska kadetter... - Och horbockar under Castel-Jaloux!
En poet är en lyx man köper. Vill ni höra till mig?
Nej. Inte till någon.
Ni kunde roa min farbror Richelieu. Jag ska lägga ett ord.
- Ni lär ha gjort ett versdrama? - En tragedi. "Agrippina".
Hans omdöme är en experts. Han kan rätta till er vers.
Omöjligt. Blodet isas vid tanken på ens ett kommafel.
- Ni är stolt. - Det har ni märkt?
Cyrano! Här är nattens jaktbyte! Hattar tappade i flykten!
Lämningar av offren! Uppdragsgivaren rasar väl i dag.
- Vem var det? - Jag.
Deras uppdrag var att lukta en versmakare och suput.
En stor visförfattare. Vill ni återlämna de här?
- Ni hindrade mig nog så fräckt. - Från att mörda förtäckt?
- Ned med värjorna! Nog! - Ut, allihop!
- Säg, har ni läst Don Quixote? - Ja, och jag kände nog igen mig.
- Betänk kapitlet om väderkvarnarna. - Kapitel 13.
- Angriper man dem, kan man få... - En vindflöjel till fiende?
- ...en bråd färd ned i dyn. - Eller upp till stjärnorna.
Ja, det är min last! Jag älskar att bli hatad!
Unna din krigarsjäl lite framgång och ära!
Vad skulle man då göra? Skaffa sig mäktigt stöd?
Klänga som en ranka på ett träd, slicka var kvist?
Klättra, inte av egen kraft, utan av list? Nej tack!
Dedicera verser åt en finansiär?
Med pajaskonster locka en minister att le, så han blir mindre bister?
Nej tack!
Gå runt med magen tom, förstoppad av förtret?
Få byxknäna gråa av damm? Kröka rygg, svälja skam? Nej tack!
Bli tvivelaktiga redaktörers pest?
Våndas: "Måne jag få in en rad i nästa söndagsblad!" Nej tack!
Kalkylera hit och dit? Hellre än att dikta, gå på visit?
Skriva tiggarbrev, synas i salonger? Nej tack! Nej tack! Nej tack!
Men sjunga, drömma, skratta, gå förbi...
...vara ensam, vara fri...
Ha ett öga som ser klart, en stämma med melodi...
För ros skull sätta hatten på tvärs. Välja att slåss - eller skriva vers!
Sikta utan tanke på äran, förmånen, mot ett mål som kanske är... månen!
Lysa enbart av merit. Kort sagt, vägra bli parasit.
Man kanske aldrig när ekens höjd...
Man når kanske bara en bit... men ensam, och nöjd.
Glöm stoltheten inför mig. Säg helt enkelt att hon inte älskar dig.
Tyst!
Berätta om bataljen! Nu!
- Senare. - Nej, nu!
Du, nykomling, ska veta en sak.
Här är nåt man tiger om som rep i hängd mans hus.
- Titta. Fattar du? - Du menar...?
Säg inte det där. Det kan bli en blodig affär.
Ett ord, en gest kan bli din sista. Snyt dig, och du beställer din kista.
Kapten!
- Vad gör man åt sydländskt skryt? - Man visar nordiskt kurage.
Bataljen! Bataljen!
Nåväl. Jag gick dit. Det var vid midnattstimman.
Månen lyste som en urtavla i dimman.
Plötsligt kom urmakarn däruppe på-
- att dra en molnridå över sin silverne boett.
Inte ett ljus syntes runt omkring. Guds död! Man såg inte längre...
...än näsan.
- Vem är det? - En som kom ny i dag.
- Baron Christian de... - Aha.
Bra.
Jag...
Utmärkt...
Som jag sade: Guds död! Man såg inte längre någonting!
Jag tänkte: Det här är övermod. Något högdjur kommer att vilja se...
...min näsa!
Måla blod! Vilja se mitt blod!
- Så varför sticka fingret i... - ...näsan!
I smeten! Genom att reta överheten skulle jag nog få...
- ...på nosen! - ...på pälsen!
Men, fortfor jag: Framåt, Gascogne! Plötsligt stod jag...
- ...näsa mot näsa! - ...ansikte mot ansikte!
- Med hundra trashankar som slank... - ...i näsan!
...lök och vindrägg! Jag hoppar, och parerar!
Två stack jag ned. Ett utfall - paff! Jag svarar...
...sniff!
Tusan bövlar! Ut!
- Tigern är vaken! - Lämna oss ensamma!
- Den lär vi få skrapa upp efteråt. - Som kadettfärs.
Kom i min famn! Modigt. Bra.
- Jag är hennes bror. - Vems?
Hennes, förstås. Roxanes.
- Gud i himlen! Hennes bror? - Så gott som. Kusin.
- Har hon sagt...? Älskar hon mig? - Kanske.
- Jag är så glad att träffa er! - Det kallar jag omsvängning.
Förlåt...
Han är vacker, slyngeln... - Roxane vill få brev.
- Nej! Omöjligt. - Hurså?
Jag är så dum så att jag skäms.
Den som är dum vet det inte. Nyss lät du inte dum.
Bah! I stridens hetta hittar man ord. Enkel soldatjargong.
Men inför kvinnor blir jag stum. För all del, de tittar på mig...
- Men inte när du öppnar mun? - Jag kan inte tala om kärlek.
Det kan jag. Men vad hjälper det när de ser mig?
- Tänk att kunna lägga orden rätt. - Tänk att vara en vacker kadett.
Roxane är krävande, kokett. Det behövs vältalighet.
Låna min! Jag lånar ditt yttre skal. Hopslagna blir vi ett mansideal!
Kan du lära utantill en text som jag ger?
Du är ju rädd att hon kyls ner.
- Christian! Vill du? - Du skrämmer mig.
- Vill du? - Men vad kan det ge dig?
Det...
Det... roar mig.
Experimentet frestar en poet.
Tillsammans som en kan vi göra det.
Jag blir din skugga, din vältalighet, och du lånar mig utseendet.
- Men brevet? Jag kan aldrig... - Här!
Det är bara ditt namn det ska ha, sen skickar du det. Brevet är bra.
Ta! En eller annat kärleksbrev har man ju alltid i fickan.
Ta det då! Det uttrycker allt.
- Passar det Roxane? - Som handsken.
Fåfängan hjälper till. Hon kommer att tro det hon vill.
Min vän!
Nå?
Högst märkligt!
Så nu får man säga "näsa"?
”Detta kärleksbrev har jag format hundra gånger om.”
"Och ordalydelsen känner jag väl, ty den är en kopia av min själ."
”Jag är i er hand, detta papper är min röst”-
-”detta bläck är mitt blod”-
-”detta brev... är jag”-
”Min kropp är av feber utbrunnen. Längtans rop ekar i min själ.”
"Kunde kyssar skrivas, läste ni väl detta brev... med munnen."
"Långt från världens lögn och hyckleri"-
- "finns ett land för två hjärtans harmoni."
"Långt från världens våld och brutalitet"-
- "finns ett land för två älskandes salighet."
Roxane! Vi måste gå, vi är sena!
Vi kommer att missa föredraget.
- God kväll. - Kom inte in!
Jag säger adjö. Jag drar i krig.
- Redan i kväll. Vi belägrar Arras. - Ah, belägring.
Ja. Min avfärd lämnar er kall.
- Inte alls. - Jo. Tyvärr.
När återser jag er?
Förresten är jag nu överste. För gardesregementet.
Och er skrävlande kusin. Jag får min hämnd.
- Ska gardet dit? - Ja, mitt regemente.
Christian!
Vad är det?
Det skrämmer mig att en älskad drar i krig.
Nu först hör jag detta ljuva ord! Vid avskedet!
- Ni vill hämnas på Cyrano? - Tar ni hans parti?
Träffas ni? Mig stör han överallt.
Som hämnd skickar ni honom villigt dit han vill? Så billigt.
- Jag vet något grymmare. - Och det är?
Vid avmarschen bör ni givetvis lämna kadetterna kvar i Paris.
Tänk vad rasande han ska bli om faran går honom förbi.
Kvinna! Bara en kvinna kan tänka ut ett sådant streck!
Han och de andra skulle slita sitt hår. Det vore hämnd.
Älskar ni mig då lite grann? Jag anar kärlek i det här, Roxane.
Det är det.
Jag har order, som ska ut till vart kompani före dagens slut.
Här är kadetternas. Jag sparar den. Ah, Cyrano, den ärans bråkstaken!
- Ni tycker om att spela spratt? - Ibland.
Ni gör mig galen! Jag förmår inte resa, nu när er känsla är väckt!
Hör: i ett kloster här intill kan jag gömma mig om jag vill.
Så tror man jag rest. Låt mig se, låt mig möta er - förtrollande fe!
- Er ära skulle fläckas. Och Arras? - Det kan inte hjälpas. Säg ja!
Nej, res. - Christian blir kvar! Jag vill hjältemod, Antoine.
- Himmelska ord! Ni älskar...? - ...den jag bävar för.
Jag reser!
- Är ni nöjd? - Ja, min vän.
- Vi kommer för sent, förstås! - Clomire har lovat vänta på oss.
Nej!
- Kusin! - Ah, Cyrano.
- Vem söker ni? - Hurså?
- Någon söker ni väl? - Ja, jag söker Christian.
Han skriver natt och dag men själv flyr han.
Roxane!
- Hjälp mig. - Vad skriver han om?
Om kärlek. Hans ord bländar mig så att jag inget annat kan tänka på.
Vad jag älskar honom!
- Så skicklig? - Mer än ni.
- Han talar som en förfaren person? - Talar! Han håller dissertation!
Roxane!
Lysimon! - God kväll, Félixérie! Barthénoïde! Sötaste Uranie!
Hitta honom. I kväll måste han uppfylla min dröm.
Jag vill höra orden från hans egen mun.
- Jag går. - Aporna kallar.
Titta, portklappen är omlindad!
Nu är du tystad, så du inte stör vår sköna poesi, lille marodör!
I kväll eller aldrig! Din lycka är gjord.
- Skriver du mer? - Det du ska säga. Du måste tala.
Hon vill möta dig. Se här! Tiden är knapp, sätt dig och lär.
Nej! Inget mer! Det är en pina att bara använda ord som är dina!
Nu när jag vet att hon älskar mig kan jag tala själv.
Tror du jag är dum? Du ska få se! Nu kan jag allt du har att ge.
Vid Gud, om inte annat kan jag ta henne i famn!
- Nå, klara dig själv! - Vänta! Gå inte!
Mun, du fagra löjes under Mun med form så full av grace
Mun, som talar i rätta stunder Mun, som är ögats extas
Öga, du vars djupa strålglans väcker sinnets bävan städs
Ljuva ro, som endast vinnes i den storm som hjärtat räds
Mun, som ingen mun du lockar Mun, som formar ljuva ljud
Mun, som väcker liv i stockar
Mun att ägas av en gud
Christian?
Är ni där...? Det är jag.
Nej, vänta!
Luften är mild. Det är mörkt. Vi är ensamma.
Kom.
Sätt er.
Tala. Jag lyssnar.
- Jag älskar er. - Ja, tala om kärlek.
- Jag älskar dig. - Det är temat. Brodera.
Brodera. Brodera!
- Jag älskar dig så mycket. - Ja, och...?
Och jag skulle bli så glad om du älskar mig. Säg att du gör det!
Ni bjuder skummjölk, jag vill ha grädde. Hur älskar ni mig?
- Mycket, förslås. - Utveckla känslotemat.
- Låt mig kyssa dig! Jag älskar dig! - Nu igen?
- Nej. Jag älskar dig inte. - Väl funnet.
- Jag avgudar dig. - Nej!
- Förlåt! Jag är klumpig. - Det berör mig värre än fulhet.
- Gå och samla er. Adjö! - Inte än! Jag vill säga...
Att ni avgudar mig, jag vet. Gå!
Stor succé.
God natt.
Vem där?
- Vem kastar sten? - Jag.
- Vem jag? - Christian.
- Jag vill tala med er. - Nej, ni talar så illa.
- Nåd! Ni är för hård mot kärleken. - Ni älskar mig inte mer.
Anklaga mig att inte älska mer! När jag älskar... mer!
Kärleken i min plågade själ skriker sig varm-
- ...som en nyfödd tyrann vid... - ...modersbarm.
Det blir bättre!
Men om den är en tyrann, varför kvävde ni den inte i lindan?
Jag försökte, men... förgäves.
Den nyfödde, madame, är en liten... Herkules.
Han... ströp med lätthet... ormarna Stolthet och... Tvivel.
Det var bra sagt. Men säg, varför kommer orden så tvekande?
För att det är mörkt.
- Orden trevar sig fram till ert öra. - Men mina ord, dem kan ni höra?
Ja, de hittar genast hem, för det är hjärtat som insuper dem.
Mitt hjärta är stort, era öron små.
Och era ord färdas nedåt, de går fortare så.
- Mina, madame, har uppförslut. - Men nu är de snabbare än förut.
- Övningen ger färdighet. - Men höjden är nog till förtret.
Ja, slås mitt hjärta av hårda ord från er höjd, vore det förvisso mord.
Jag går ned! Eller kom upp, ni!
Nej! Låt oss ta tillfället som ges att tala till varandra utan att ses.
Utan att ses?
Jo, det är ljuvligt! Vi anar varandra. Ni ser skuggan av en kappa vandra.
Jag skymtar vitheten i en sommarblus.
Jag är idel skugga, ni idel ljus.
- Och först nu talar jag så här. - Ja, er röst har bytt karaktär.
Ja, helt. Mörkret ger mig skydd. Jag törs vara mig själv, törs...
Var var jag nu? Förlåt att känslorna förvirrar sig.
- Det är så underbart nytt för mig. - Nytt?
Ja, att vara uppriktig. Rädslan för hån gör mig alltid försiktig.
- Hån, för vad? - För... känslosvall!
Jag har dolt mig bakom briljanta ord.
I kärlek är briljans tortyr!
Man fäktar med ord medan kärleken försmäktar.
Stunden kommer ändå till sist - och om inte, vore det trist-
- då kärleken lyser med så ädel låga att vackra ord blir en plåga.
Om den kommit för oss två, vilka ord skulle ni säga?
Allt skulle jag slänga fram, ingen ansad bukett!
Jag älskar dig till vanvett, jag kvävs, jag förgås!
Hjärtat gråter ditt namn, jag minns och älskar allt!
Jag minns att du bytte frisyr den 12:e maj förra året.
En sol bländade mig - du har den i håret.
Förstår du nu? Anar du väl, i skuggan härnere, hela min själ?
Åh, denna kväll är alltför ljuv, alltför stor!
Jag säger dig allt, och du hör på!
Så mycket har jag aldrig hoppats tå. Nu kan bara döden återstå.
Har mina ord oroat träden?
Vidrör din älskade hand, skälvande, jasminen?
Ja, jag darrar, jag gråter.
Jag älskar dig. Du har berusat mig.
Då dör jag gärna nu.
Sådan berusning har jag kunnat inge? Nu begär jag bara...
- En kyss! - Vad? Ni begär...?
- Du går för fort! - Det är nu det kan bli gjort!
Jag begärde, men - i himlens namn! Jag var för djärv.
En kyss - nej! - bevilja inte det.
- Varför? - Tig, Christian!
Vad viskar ni?
Jag gick för långt, jag bannar mig. Jag sade: Tig, Christian!
- Utverka kyssen! - Vänta!
- Var var vi? - Vi talade om en kyss.
- Nej... - Jo, ordet är ljuvt!
Var tyst!
Vad är väl en kyss? Ett ord, men närmre huden.
Ett löfte, en bekännelse som ber att bli bekräftad.
Ett bindestreck mellan kär och lek. En hemlighet mellan mun och mun.
Ett ögonblick som flyr med biets vinge. Ett nattvardsvin av blommor.
Ett sätt att insupa ett hjärtas doft och känna själens smak på läpparna.
- Tig nu! - Ja, jag tiger, madame.
- Gå upp! - Inte passar det nu?
Är ni kvar?
Upp, ditt nöt!
Herrn? Förlåt, är detta Magdeleine Robins hus?
- Jag är hennes kusin, vad vill ni? - Jag har brev åt henne.
Hallå! Roxane!
- Vad är det? - Brev!
Kors, Christian, vad gör du här?
- Ett brev, vid midnatt? - Ett fromt bud från en god herre.
De Guiche!
"Jag bryter mot ert hud och kommer i natt i största hemlighet"...
"Av era rosenläppar hoppas jag"...
Fader! Så här lyder brevet:
"Böj er för kardinalens vilja hur hårt än ödet synes er."
"Dessa rader överbringas av en ytterst from och diskret munk."
"Han ska genast, i ert hem, viga er"...
- Viga er? Med vem? - Tig! Hon fabulerar ju!
"Christian blir er make. Han är er motbjudande, men böj er."
Mod, mitt barn! Jag visste väl att ändamålet var fromt.
- Ni? - Nej, han.
- Det ödet ser inte hårt ut? - ”PS. Skänk klostret 120 guldmynt.”
- Den ädle herrn! Böj er! - Jag böjer mig.
Vi tvingas gifta oss, min herre. Är det er önskan?
Jadå! Fort, de Guiche kommer hit. Ni får en kvart att utföra er rit!
- Du ska bli vittne! Vakna! - Vittne till vad?
Fort, kandelabrar! Duk! Krucifix!
- Ringar! - Vilka ringar?
Vigvatten!
- Var kommer den där från? - Från månen!
- Jordvarelse, vad är klockan? - Vad vill han? Är han förryckt?
Vilket klockslag? Vilket land? Vilken årstid?
Jag är omtumlad! Jag föll ner från månen som en bomb!
- Eller en tromb! - Ja, ja! - Karln är rubbad.
Och inte alls metaforiskt!
Var det ett sekel eller en sekund sen jag stod på månens gula rund?
Vilken världsdel har jag hamnat i? Dölj ingenting!
Store Gud! Har Försynen givit folket svarta trynen?
- Är vi i Algeriet? Är ni inföding? - Jag bär mask!
Då är vi i Venedig?
- En dam väntar mig! - Alltså Paris!
Mycket lustigt.
- Ah, ni skrattar? - Ja, och går!
Paris, av alla ställen!
Ursäkta, jag är yr av eter efter färden genom evigheter.
Jag är täckt av stjärndamm.
Min klädsel bär tyvärr planetspår. Titta, där sitter ett komethår!
Skytten hotade mig med bågen och jag hamnade på Vågen.
Den visar mina kilon, se!
- I helvete! - I himlen! Misstror ni mig?
Han är här!
- Fader, bli klar! - Böner tar den tid de tar.
- Nog nu! - Bort med den där, och hör!
- Masken! - Bort med den!
Ni måste höra om månens natur och om där existerar en kultur!
Och vari mitt färdsätt bestod. Jag uppfann själv min metod.
Ni gissar...? Tidvattnet.
Månen drar ju till sig havet.
Alltså tog jag mig ett bad och for, med skallen före, åstad.
Håret var nämligen så vått att jag for upp som ett änglaskott!
Vems röst...? Jag är beskänkt!
Kvarten har gått, som det var tänkt. Vigseln är klar.
Öppna, det är Cyrano! - De har precis fått ringarna på.
Ett vackert par ni förenat, min son.
Säg adjö till er make, madame. Regementet drar ut. - Ni med det.
- I krig? Men inte kadetterna, säg? - Överlämna ordern, ni. Iväg!
Hör ni trummorna? Vi ska gå. Lyd, baron! Vad väntar ni på?
Nå?
- Bröllopsnatten får de inte se. - Och han tror att jag sörjer för det!
Ni ska också iväg. Ni måste svara för att han inte råkar i fara.
- Att han inte får frysa. - Jag ska försöka, men...
- Att han är trogen. - Jadå, men...
- Och att han skriver. - Det kan jag lova.
- Sårad? - Nej.
- De missar mig varje morgon. - Du riskerar mycket för lite post.
Jag lovade täta brev.
Säg inget åt honom.
Om flickstackarn visste att han dör av svält. Vacker som han är.
- Lägg dig och sov. - Le Bret, var inte sur.
Den spanska vakten sover ruset av sig i sin kur.
- Du borde ta deras mat. - Med last tar man sig inte fram.
Vi belägrade dem, nu är vi inneslutna. Vilken skam!
- Går du till kojs? - När jag är klar. Med nästa brev.
Lugna er, gossar!
Sluta! Det räcker!
- Vad nu? - De är hungriga.
- Huvudet surrar! - Prat, det är magen som kurrar!
- Richelieu äter sig mätt. - Ska han posta en kotlett?
Kalvstek! -Lammragu! -Oxbringa! Blodkorv! -Ankpastej! -Crêpes!
- Med stekfläsk och svamp! - Maaat!
Ni har ju mat på hjärnan!
Kom, Bertrandeau, flöjtist, gamle herde.
Spela något för mig. En visa som är släkt med vår egen dialekt.
Hör gascognare...
Nu är det inte fältpipan han höjt, det är skogarnas flöjt.
Det är inte stridssignalen, det är herdens melodi i dalen.
Hör...
Där är dälden, skogen, heden... Där, i sin röda basker, herden...
Den milda kvällningen över Dordogne. Hör, gascognare...
Det är hela Gascogne!
Du får dem att gråta.
Hemlängtan. Ädlare åkomma än svält. Den är själslig.
- De förvekligas. - Nej då.
Du ser, en trumvirvel räckte.
- En gascognare. - Falsk. Ta det varligt.
En gascognare som inte är galen, det är farligt.
- Han är blek. - Svulten som vanligt folk.
Visa inget elände, hugg i! Kortspel, tärningar! Och jag läser filosofi!
- Goddag! - Grön i synen. - Bara ögon kvar.
Här ignorerar man mig? Nåväl!
Knapadeln från Béarn och Périgord hånar sitt befäl. - Nu räcker det!
Jag hånar ert skrävel! Själv gick jag i elden i går, vid Bapaume.
- I tre anfall efter varann. - Och ert vita band?
Jaså, det? Vid tredje attacken fick jag flyende fiender i nacken.
Jag kunde ha blivit arkebuserad.
Då gjorde jag mig diskret kvitt befälstecknet, som lyste vitt.
Så undkom jag spanjoren obemärkt-
- kunde samla mitt folk och återkomma, förstärkt!
Vad säger ni nu?
Henrik IV gjorde sig inte till fars genom att avslå sin vita panache.
- Det var ändå en lyckad list. - Men äran som måltavla har ni mist.
Vi har olika idéer om mod. Jag hade försvarat handel med mitt blod.
I'd have taken the scarf up myself.
Gasconskt skryt!
Skryt? Låna mig det, är ni snäll, så anfaller jag redan i kväll.
Skryt igen! Ni vet att detta band blev kvar mitt i härjat fiendeland-
- ...där ingen kan hämta det. - Varsågod.
Tack. Nu kan jag, om än med kval, gå och ge en viss signal.
Vem är det?
En betald spion. Han informerar mig om deras position. Mycket bekvämt.
I natt gör jag en utbrytning för att proviantera.
Med hela regementet. Era kadetter stannar.
- Vet spanjorerna...? - Ja. De anfaller i gryningen.
Håll stånd i två timmar, och vi faller dem i ryggen. Dö på er post!
Så det är hämnden?
Er bravur tycks förutbestämd att tjäna både kungen och min hämnd.
- Då tackar jag för den. - Ni slåss ju gärna hundra mot en.
Ni bör alltså inte klaga. Adjö, herrar gascognare!
- Vad gör du? - Inget.
Du ljuger. Visa!
- Vill du det? - Visa!
Ditt avskedsbrev.
- Till Roxane? - Vem annars?
- Ska brevet flyga med vingar? - Nej, man kan ta sig till Vimy.
- Har du gjort det? - Ja. Om natten.
- Skriver du ofta? - Oftare än du tror.
Varje dag? Svara!
Ja, varje dag. Två gånger.
Så besatt att du riskerar livet!
- För dig. - För henne! Och du har inget sagt.
- Jag förstår. - Nej, Christian, du har fel.
- Och fläcken där? - Fläcken?
En tår.
Ja. Poeten faller för sin egen charm.
Det är ett rörande brev. Jag grät medan jag skrev.
Vart går du?
Cyrano! Vi behöver en kanon. Ta ut fem man på expedition.
- Vart ska du? - Till Vimy med brev.
Vi provianterar. De tar hostian, vi tar deras bröd!
Vi dör gärna, men inte av svält!
- Ta den! - Tusan, vad het!
- Vi har steken, kom! - Gå utan mig.
- Hur i allsin dar reste ni? - Skogsvägen, från Vimy.
- Väntan blev för lång. - Du kan inte stanna här.
Han har rätt, madame. Res! Vi väntar anfall.
Då får vi slåss! Jag har bestämt mig för att se en batalj.
Jag är hungrig! Luften suger. Vad kan vi äta?
- Fågel i gelé, pastej, har ni det? - Inte här.
- Stekt sparv då, vad som helst? - Var tar vi det?
I min vagn! Om ni trancherar, lägger upp och serverar.
Jag har en oskattbar medresenär. Gå och titta vem det är!
I varje risknippe finns rapphöns! Ta emot!
Hela vagnen är en visthusbod!
Rött eller vitt? Lite bröd åt kapten Carbon!
- Varför gråter ni? - Det är så gott!
- Vår preciös är hjältinna i dag? - Vi är ju kusiner, min herre och jag.
Gascognare, hallå!
Var är kadetterna? Otroligt, har de deserterat?
Till era poster!
- Ni är ju alldeles mosig? - Stridsivern gör en rosig.
- Påstrukna! - Vi?
- Alle man till kanonerna! - Tack för de vänliga tonerna.
Har de supit? Ingen tar order!
Till vapen! Giv akt!
Goddag, herr de Guiche.
De kommer!
- Jag beordrar er, fly! - Aldrig.
Ni stannar? - Ge mig en musköt. Jag lämnar inte en dam i fara.
Lite mat kan vi väl avvara.
- Mat? - Här har vi fester.
- Jag äter inte rester! - Ett framsteg.
- Jag slåss på fastande mage! - Hör! Han talar dialekt!
Han är vår!
Stanna här! Vänta!
- Varför kom du? - För breven.
- För några små brev! - De blir allt vackrare. Du vet inte!
Jag har avgudat dig sen kvällen jag hörde en ny röst-
- tala ur din själ. Och i breven hör jag samma röst igen.
Jag har läst och läst! Din kärlek har genombränt mig.
Vad jag skymfade dig, som blev kär i din skönhet!
- Men sedan tog din själ upp tävlan. - Och nu?
I den känslokampen segrade du. Det är din själ jag älskar nu.
Förr tillbad jag skönheten, nu ser jag inte den.
Tvivlar du på din seger? Du tror inte det är möjligt?
Nej! Jag vill bli älskad som...
- Som förr? Låt dig älskas bättre! - Det var bättre förr!
Det är nu jag älskar bättre, jag älskar det som är du!
Jag skulle älska dig ännu mer om du var mindre skön.
- Säg det inte! - Jo!
- Vadå? Ful? - Ja. Till och med ful, jag svär.
- Du är blek? - Hon älskar inte mig, hon älskar dig.
- Nu älskar hon bara "min själ"! - Nej!
Jo! Alltså älskar hon dig! Och du henne! Jag vet det.
- Det är sant. - Till vanvett!
- Gå och säg henne det! - Nej! Se på mitt ansikte!
Nej! Fresta mig inte!
Jag är trött på att vara min egen rival! Jag vill veta!
- Hon får välja en av oss! - Det blir du!
Roxane!
Vad ville han? Vad sade han? Gud, han går!
- Han trodde kanske inte på mig. - Ni ljög inte?
- Nej, jag skulle älska även om... - Säg ordet, det sårar mig inte.
- Även om han var ful? - Även om han var ful.
- Till och med vanställd? - Till och med vanställd.
Löjlig, grotesk? Skulle ni älska honom då?
Nästan mer.
Min Gud, kanske lyckan är här?
- Vad sade ni? - Hör på, Roxane, jag vill...
Christian!
Han är inte död.
- Roxane...? - Jag sade allt. Hon älskar dig än.
Nej! Christian!
- Ta henne härifrån! - Stanna!
Det är strid!
Breven... Ni vet ju att han var sublim, stor, underbar?
A supreme, lovable poet? Yes, Roxane.
En dyrkansvärd poet?
Ett hjärta upphöjt över allt vulgärt. En ren och vacker själ!
Farväl, Roxane.
Gascogne!
Han är hertig nu, tror jag. Han hälsar inte på var dag.
- Fortfarande sorgklädd. - Fortfarande.
- Och lika trogen? - Ja.
- Har ni förlåtit mig? - Eftersom klostret är mitt liv.
Syster Marthe stal ett plommon ur kakan i dag!
- Det var illa gjort. - Förtal är synd!
- Bara ett litet. - Det ska herr Cyrano få veta.
- Han ska få nybakade munkar. - Inte blir han frommare av det!
Vi ska omvända honom!
Pressa honom inte på den punkten. Då kanske han slutar hälsa på.
- Men Gud...? - Gud känner honom nog ändå.
Men varje lördag säger han: "Jag fastade inte igår."
Säger han? Men lördagen som var hade han inte ätit på flera da'r.
Ni fortsätter att älska en död?
Ibland tycker jag nästan att han lever, att hans kärlek omger mig.
- Där har vi Le Bret. - Kommer han ofta?
- Herr marskalk. - Ni kommer tidigare än Cyrano.
- Äh, han... Hur har han det? - Illa.
Ensam, fattig. Hans penna förskaffar honom fiender.
Hycklare, pultroner, plagiatörer retar han till galla.
Men hans värja skrämmer alla.
Det är hans eget val att vara fri i handling och tal.
Ja, jag har allt, han ingenting. Men han har min högaktning.
- Farväl. - Jag följer er.
Jag avundas honom så smått. Ser ni, den som lyckats till övermått-
- får, utan att vara någon bov, ett visst själväckel. Man blir rov-
- om inte för ånger, så för en obestämd skam.
Just a faint discomfort.
Manteln frasar värdigt i trappan mot maktens topp-
- med ljud som av vissna illusioner och förlorat hopp.
- Jag tror ni försjunker? - Ja.
Herr Le Bret! - Tillåter ni?
Ingen törs öppet angripa er vän, men det viskades, hos Drottningen:
"En olyckshändelse blir hans slut." Så avråd honom från att gå ut.
- Läkare! Hämta läkare! - Stannar ni här?
Jag kommer tillbaka!
- Det är tid, han borde vara här? - Han låter inget hindra sig.
Här är han!
Garnet tar slut. Bleknade färger, var hittar man dem?
- Försenad, första gången på 14 år! - Jag vet. Jag är rasande.
Jag försinkades av en ovälkommen gäst.
- En påhängsen figur? - Ja, kusin. Dödligt påhängsen.
- Ni körde iväg honom? - Jag sade: "Förlåt, det är lördag."
"Jag har en visit, som jag inte vill försumma."
"Kom igen om en timma."
Han får nog vänta då. Så snart låter jag er inte gå.
Lite förr måste jag nog ge mig av.
- Ska ni inte reta syster Marthe? - Jo. Syster! Kom hit!
Vackert nedslagen blick!
- Hur är det fatt? - Ingenting.
- Jag fastade inte i går! - Jag vet. Vad ni är blek!
Kom till refektoriet, jag ger er en kopp buljong. Vill ni det?
- Omvänder hon er? - Jag? Nej, jag lovar!
Berätta. Vad nytt?
- Måla skvaller, nå? - Ja...
Lördag den 19:e:
Efter frossande på fruktbonbonger fick Kungen åderlåtas tvenne gånger;
Söndag: på Drottningens bal brändes det 763 vaxljus av prima kvalitet.
Måndag: armén slog ner en frondör; fyra häxor hängdes;
- Mme d'Athis' hund fick lavemang. - Vet hut, herr de Bergerac.
Tisdag: ingenting; Lygdamire bytte älskare.
Torsdag: hovet for till Fontainebleau.
Fredag den 25:e...
Den sköna Mancini sade först nej, men hade till kvällen ändrat sig.
Lördag den 26:e...
Kusin!
Jag försäkrar, det är ingenting.
Det är min gamla skada från Arras, som då och då...
- Stackars vän! - Det är ingenting.
Det är snart slut.
Det är slut.
Vi här alla våra skador. Jag har också en.
Gammal som den är, så blöder den än.
Hans brev, där man ännu ser spår av hans blod, och av en tår.
Hans brev? Sade ni inte en gång att jag kanske kunde få läsa det?
- Ni vill se... hans brev? - Ja, det vill jag... i dag.
Här.
- Får jag öppna det? - Öppna.
Läs.
- ”Roxane, farväl. Jag ska dö.” - Högt?
"Troligen i kväll, min älskade."
"Jag tyngs av all kärlek jag ej får säga ut. Och jag dör."
"Aldrig, aldrig mer ska min förförda blick"...
Så ni läser!
..."som i en flyktig kyss vidröra alla de små gester ni brukar göra."
"Jag ser ert lilla sätt, alltid lika, att röra vid pannan”-
- ... "och jag ville skrika." - Så ni läser.
”Och jag skriker: Farväl, min kära, käraste”-
- "mitt hjärtas skall... min älskade"...
Den rösten har jag hört förut!
"Mitt hjärta lämnar er ej en sekund, jag förblir, bortom dödens stund"-
- "den som älskat er så utan gräns... den som"...
Hur kan ni läsa? Det är mörkt.
Är det mörkt...?
- Det var ni. - Nej, Roxane, nej!
- Jag gissade, då ni sade mitt namn. - Nej, det var inte jag. Jag svär...
Jag ser ert storsinta bedrägeri. Breven, det var ni.
- Orden, rösten i mörkret var ni! - Nej, jag svär!
- Själen var er! Ni älskade mig! - Nej, det var han! Nej!
Redan säger ni det tystare!
Nej, min älskade, jag älskade er inte!
Så mycket dör... och föds.
Varför har ni tigit? Det var ju helt av er breven bestod.
- Det var ju era tårar. - Det var hans blod.
- Cyrano! Där är du! - God kväll, vänner.
- Det kostar honom livet. - Er svindel nyss...?
Javisst, min veckokrönika... Lördag den 26:e-
- dog herr de Bergerac för mördarhand.
- Vad har de gjort er? - Ödet har sin ironi.
Jag, som alltid önskat få falla i strid...
Här går jag i en fälla och slås ned-
- bakifrån, av drängar, med ett stycke ved!
Förträffligt. Allt har misslyckats, till och med min död.
Åh, herrn...!
Raguneau, gråt inte så där.
- Hämta hjälp! - Nej, nej, inget besvär.
När ni är tillbaka finns jag inte här.
Vad blir det av dig nu, bror? Du bakar inte mer?
Jag är hos Moliére. Vännerna åt ut mig.
Och din fru har gått.
- Moliére? Vad gör du i hans trupp? - Snoppar ljus.
Jag ska sluta, jag är riktigt arg. I ”Scapin” stal de en scen av er.
- Den kända "Va'fan gjorde han där?" - Stal Moliére den?
Han gjorde rätt. Scenen hade väl effekt?
Åh, herrn! Som det skrattades!
Ja. Mitt öde blev att vara sufflör och glömmas.
Minns ni hur Christian talade under balkongen?
Där har ni hela mitt liv:
Att stå i skuggan och se, med begäran-
- hur andra inhöstade kyssarna och äran.
Det är rättvist. Vid gravens rand nekar jag ingen hans lön:
Moliére har geni, och Christian...
...var skön.
Syster! Kom!
Ropa inte! Låt dem gå till sin bön eftersom klockan kallar!
Jag blev er olycka! Jag!
Ni? Tvärtom. Mitt liv var tomt på kvinnovärme.
Min mor tyckte jag var ful. Systrar hade jag inga.
Senare fruktade jag en älskarinnas spefullhet.
I er fick jag åtminstone...
...en väninna.
Tack vare er har en kjol svept genom mitt liv.
Jag älskar er. Lev!
Det är för sent, kusin...
Jag ska dit upp. Till den bleka månen.
Dit har själar jag älskar gått före mig.
Jag får möta Sokrates och Galilei.
Filosof, fysiker-
-rimsmidare, slagkämpe, musiker-
-och luftfarare...
Famös fäktare med ord...
Älskare, fast inte till sin förmån...
Här vilar Hercule-Savinien- - de Cyrano de Bergerac-
-som var allt, och ändå ingenting.
Men jag ska gå... förlåt... Den får inte vänta.
Ser ni...? Månstrålen, som kommer för att hämta...
Nej! Inget stöd! Ingenting...
...utom träden...
Den kommer! Redan känner jag mig marmorskodd och blybehandskad...
Men eftersom den är på väg möter jag den med värjan i hand!
Vad säger ni...? Lönlöst? Jag vet.
Men man slåss inte för framgång. Det är vackrast med hopplösa odds.
Vilka är alla de där?
Ni är tusen! Ah, jag känner nog igen mina gamla fiender!
Lögner! Flatheter! Kompromisser!
Jag vet att ni vinner till slut, strunt i det:
Jag slåss! Jag slåss! Jag slåss!
Ja, ni rycker ifrån mig allt, både lagern och rosen.
Ta dem då! Det finns i alla fall en sak, som jag tar med mig...
Och när jag kliver in hos Gud ska den svepa över tröskeln vid min hälsning.
Nånting oklanderligt vitt och rent som ni aldrig kan ta...
...och det är...
Det är?
...min panache.
Översättning: Kristina Larsén, FÖF