LOKAL ATT HYRA
Kom, Laurie Ann, det blir åska!
Laurie Ann!
Älskling, inte skrämma mamma.
Gå härifrån, är ni snälla.
-Chefen tål inte att du snokar, Mike. -Säg ingenting. Hur såg det ut?
Inte mycket kvar, precis som förra gången. Mamman såg...
-Jag bad dig att hålla dig borta. -Jag är orolig.
Sex barn har dött eller försvunnit.
De fick väl lust att rymma.
Skulle en 5-åring rymma med tramp- bilen? En 7-åring dra till Acapulco?
Hans pappa åkte dit med honom, den andre...
Det är nåt hemskt i görningen här i Derry, det vet du mycket väl.
Det är jag som är polis här, du är bibliotekarie. Uppfattat?
Georgie.
"Den 28 maj, ännu ett mord"-
-"men den här gången såg jag nåt som skrämde vettet ur mig:"
"Ett foto som inte hade där att göra."
"Jag måste kontakta de andra, jag kan inte vänta längre"-
-"men jag hoppas att jag har fel. Gode Gud, måtte jag ha fel."
"Taggert går ut på den dimhöljda heden."
"Han ryser, knäpper rocken och fortsätter."
"En skepnad närmar sig, droppande våt av stinkande dy."
-Bill, för sista gången... -Kommer strax.
Det sa du för en halvtimme sen, och en halvtimme innan det.
Maten har kallnat.
-Ändringarna är suveräna. -Säg det till korkskallen Greco.
Det gör jag, varje dag.
Du kunde ha tackat nej, vi har så vi klarar oss.
Jag tackade ja för att få umgås med dig.
Vill de stympa en av mina böcker, gör jag det helst själv.
Du kunde ha passat på att ta semester.
Och snacka skit med skådespelarna? Jag är författare.
När du skriver romaner är du i alla fall på gott humör.
-Jag sover, såvida inte det är Greco. -Greco...
-Är det du, Bill? -Känner vi varann?
Det är Mike Hanlon, från Derry.
Lova och svär, att om den inte är död...
...kommer vi tillbaka allihop.
-Förlåt, det tog en minut... -Innan du fattade vem det var.
En kort minut.
Bill, den är tillbaka.
Är du...säker?
Ja, jag hittade ett foto på George.
-Vad står på? Vem var det? -Ingen, fel nummer.
Bill?
Jag måste jobba.
Georgie...
-Berätta en historia, Bill. -Inte just nu.
Den om de magiska stenarna, snälla, snälla...
Gå och stör nån annan, jag mår inget vidare.
Georgie...
Till mig? Gjorde du den åt mig?
-Får jag sjösätta den? -Den måste tätas först, med paraffin.
-Vad är det? Var har du det? -I källaren.
Synd att du inte kan följa med, det är ju din båt. Tack, Bill.
Blä! Jag vill inte ha dina baciller.
Var inte ute för länge, mamma blir rasande.
-Jag lovar. -Georgie...
-Var försiktig. -Visst.
SS Georgie!
Kom igen!
Här kommer SS Georgie!
Hej, Georgie!
Ska du inte säga hej?
Kom igen, grabben. Du vill väl ha en ballong?
Jag får inte ta emot nåt från folk jag inte känner, det har pappa sagt.
Klokt av din pappa, Georgie, mycket klokt.
Jag är Pennywise, den dansande clownen.
Du är Georgie.
-Nu känner vi alltså varann. -Kanske det.
-Jag måste kila. -Utan den här?
-Min båt! -Just det.
Kom igen, ta den.
Du vill väl ha den, eller hur? Klart att du vill.
Det finns spunnet socker och alla möjliga överraskningar här nere.
Ballonger också, i alla färger.
-Flyger de uppåt? -Om de gör...!
De svävar, Georgie, de svävar.
Och när du har kommit ner till mig-
-svävar du med!
...fruktar jag intet ont, din käpp och stav de stöttar mig.
Du dukar ett bord i mina fienders åsyn, du smörjer mig med oljor.
Min bägare flödar över, din nåd skall vara med mig alla mina livsdagar-
-och jag skall bo i Herrens hus evinnerligen.
Georgie...
-Vad är det, Billy? -Vad står på?
Bilden på Georgie...
Ser du inte, mamma?
-Vad gjorde du i Georgies rum? -Inget särskilt, men...
Gå aldrig hit mer, fattar du?
-Pappa... -Jag menar allvar.
Jag hade glömt. Hur kunde jag glömma?
Åka härifrån? Är du inte klok? Vi är ju mitt uppe i en film.
De hittar säkert nån annan, jag har inget val.
Vem var det som ringde?
Det var Mike Hanlon, han har inte hört av sig på 30 år, inte sen vi var små.
-Audra, min bror, han som dog... -George.
Han dog ingen naturlig död, han blev...mördad.
-Varför har du aldrig... -Sagt nåt? Jag hade glömt det.
Som om det aldrig hade hänt. Jag måste ge mig iväg.
-Varför? -Vi...lovade.
-Varför stammar du? -Jag stammade när jag var liten.
Vad hände? Berätta, jag vill hjälpa dig.
-Jag följer med. -Absolut inte!
-Lova att stanna här! -Det här är ju inte klokt!
Jag älskar dig.
Ditt arkitektpris, Ben! Du har ju just fått det, vad synd!
En tvättäkta tragedi, en amerikansk tragedi.
Titta på eländet. Ta den här, jag tar resten.
Var så god, återvinning.
Vänta, jag har en magisk dörröppnare.
Stig in, raring.
Limbo!
-Du behöver inte vara tyst. -Är allt det här ditt?
Undrar var jag ska ställa den.
Kom hit, sötnos.
Vad fin du är!
-Vilken kropp du har! -Du med.
-Jag var tjock förr. -Du var säkert söt.
Riktigt fet, det kan du slå dig i backen på-vi sa så när vi var små.
Jag var smällfet, jag lovar.
Det ringer, kommer strax.
Höstack? Det är Mike.
-Be din sista bön, tjockis. -Hämnden är ljuv, din gris.
Fetknopp!
Är du där, Ben?
-Mike? -Hör på: Den är tillbaka.
Hur mycket minns du?
Väldigt lite, nästan inget.
Kommer du?
Jag kommer.
-Mår du inte bra? -Nej, inte i kväll, inte alls bra.
-Tänker du ta livet av dig? -Nej, men det vore nog det bästa.
Jag heter Ben Hanscom.
Jag och mamma bodde i Texas, vi flyttade hit till mina kusiner.
Kolla magen!
Fortsätt. Har du nån hobby?
Jag läser mycket, särskilt om gamla civilisationer: Egypten, Indien...
Vi har ett bra bibliotek, välkommen till Derry.
-Tack, fröken Douglas. -Nöff, nöff.
Vilket fläskberg!
Henry Bowers, en timmes kvarsittning varje dag veckan ut.
-Farsan slår ihjäl mig. -Du skulle inte ha retat Ben.
Iväg med dig till rektorn.
Be din sista bön, tjockis.
Jösses, det blir en minnesvärd begravning.
Som ni vet har sheriffen infört utegångsförbud från 19.00.
Det är farliga tider just nu, ni måste vara försiktiga.
Tänker du stå här hela dan? Skolan är slut för i dag.
Får vi komma förbi? Vissa är totalt värdelösa.
Vissa har pappor som är vaktmästare.
Hej då, Ben Hanscom. Jag heter Beverly Marsh.
Vi ses i morgon.
Beverly Marsh, Beverly Marsh...
-Tjockisen kommer. -Hej, tjockis.
-Vad vill ni? -Du gillar att lära dig saker, va?
-Du ska minnas mitt namn. -Inga problem.
Säkert?
-Snitta honom inte. -Snitta honom?
Snitta honom? Låt se, först kommer...
Du är dödens, jag slår ihjäl dig!
Du är dödens!
-Mig sparkar man inte ostraffat! -Kom hit!
-Spring för livet! -Du ska dö.-Ta det feta svinet!
-Vad har vi här, då? -En plaskdamm för larvpottor.
-Vad gör ni här, flickor? -Vilken löjlig damm!
-Varför gjorde du så? -För att jag kände för det. Ge hit.
-Min astmamedicin! -Jaså?
-Låt honom vara. -Sluta väsa, ditt kräk.
Sluta, annars drar jag ner öronen under hakan på dig och gör en knut.
Har du sett en tjockis springa förbi? En riktig fetknopp.
Är du säker, din tönt? Hoppas det, för ditt eget bästa.
Vi drar.
Hej då, flickor.
Å nej, den är tom!
Jag kan inte andas.
-Har de gått? -Ja.
Stannar du här hos min kompis medan jag hämtar hans medicin?
Ta det lugnt, det är ingen fara.
Vad gör vi...om de kommer tillbaka?
Vill du ha?
Min farsa är död, han fick cancer, jag var väldigt liten då.
Min farsa är också död, nedskjuten i Korea.
-Minns du honom? -Lite grann, tror jag.
-Vem är den andre killen? -Bill? Min bäste kompis.
Han är schyst.
Hallå! Jag är...tillbaka.
-Stammar han jämt? -Särskilt sen hans bror blev mördad.
Nån slet loss ena armen på honom, som vingen på en fluga.
Säg inget om George om du vill vara kompis med Bill.
-Han är helt knäckt. -Det skulle jag också vara.
-I fall vad då? -Det var inget. Tack.
-Tack för hjälpen. -Han var riktigt dålig.
-Jag var rädd att han skulle svimma. -Samma här.
-Du heter Ben, va? -Och du heter Bill.
Det här är...
Eddie. Jag gillar inte när du stammar mitt namn, du låter som Elmer Fudd.
Nej, Elmer Fudd läspar, det är Porky Pig som stammar.
Kommer du hit i morgon?
Eddie och jag försöker bygga en damm.
Ni behöver plankor, sätt dem så att de täcker varann som dubbelmackor.
-Vi...gör det tillsammans. -Jaha, vi.
-Vad gör du? -Läxorna.
En dikt...!
Ditt hår är vinterns eld, glöd i januari
Morsan! Benny är kär!
Benjamin Hanscom, sluta genast, din flåbuse!
Jag hatar dig! Mamma sa att det var hennes plikt att ha dig här.
Ingen ska kunna säga att min syster går på bidrag, du får bo här-
-men du skämmer bort pojken, han behöver regler och disciplin.
-En vacker dag har vi ett eget hem. -Jag vet.
Så länge vi bor här, måste du hjälpa mig.
-De var inte såna när pappa levde. -Följ med in och be om ursäkt.
-Du måste, Benny! -Nej, jag hatar det här stället!
Snälla Benny...
Ben? Benny! Här uppe!
Pappa?
Benny!
Hej, Ben.
-Pappa? -Jag bor där nu för tiden.
Vill du ha en ballong, Ben? De svävar.
Alla svävar.
Kom hit, du kommer att trivas där nere.
Du slipper bli vuxen.
De svävar, allihop.
När du kommer ner till mig, tjockis-
-svävar du med.
Snälla...
Beverly By Hand, ett ögonblick.
Ni söker Miss Marsh, var god dröj.
Telefon från Maine, det var visst viktigt.
-Inga samtal förrän... -Jag tar det.
Nej.-Ta numret och stäng dörren.
-Du darrar. -Jag är livrädd, Tom.
Det sprider sig som cancer.
Perfekt, rör det inte.
Hör på, Bevvie: Det står ett gäng stenrika japaner en trappa ner.
Vi visar dem runt, du spelar charmig modeskapare.
Vi skriver kontrakt med dem, sen är vi rika-
-om du tar dig samman på stubben. Fattar du?
Får jag en lyckopuss?
Okej, då går vi.
Säg inte emot mig så Pam hör det fler gånger.
Jag heter Beverly Marsh, det här är min kompanjon Tom Grogan.
Beverly? Det är Mike Hanlon, minns du mig?
-Så klart jag gör. Hur mår du? -Bra. Sitter du?
Vem var det?
Du tycker säkert att det är vansinnigt, det gör jag med-
-men jag måste åka till Maine, det är svårt att förklara.
Det var Mike Hanlon, en gammal vän.
Håll käften!
Jag rodde avtalet i land, men du föredrar en gammal kille.
Tror du att jag tål det?
Jag har anat att det skulle bli så här, du har glömt hur man uppför sig.
Du säger emot, gör dig lustig, och nu det här.
Du har glömt din läxa, det var tydligen för länge sen sist.
Lägg ifrån dig den, jag måste till flygplatsen snarast möjligt.
Det har hänt nåt hemskt.
Den är tillbaka, Beverly. Minns du ditt löfte?
Lägg tillbaka kläderna, kryp ner i sängen igen.
Annars har du två dar på dig att dra, inte två veckor.
Aldrig mer!
Om du nånsin rör mig igen, dödar jag dig, fattar du?
Jag dödar dig.
Bev, du behöver mig. Bev!
-Flygplatsen, tack. -Vilket flygbolag?
-Jag måsta åka till Maine. -Vi kollar vilka som flyger dit.
-Varför just Maine? Släktingar? -Vänner.
De bästa jag nånsin haft.
Frukosten är klar, pappa!
Jag öppnar.
Ditt hår är vinterns eld
Glöd i januari Mitt hjärta brinner lika hett
Vem var det?
Vad har du där? Ge hit.
Har du gjort dumheter?
Har du börjat ränna efter pojkar? Dikter från nån slyngel?
Jag oroar mig för dig, ibland riktigt mycket.
-Du har ju inte ens fyllt tolv! -Låt mig vara!
Kom hit!
Tvinga mig inte att hämta dig, nu kommer du hit.
-Vad sa du? -Nej!
Kom tillbaka, annars svär jag vid Gud att piska skinnet av dig!
Hej.
-Förlåt om jag skrämdes. Hur är det? -Bra.
Har du inget bättre för dig än att smyga på folk?
-Förlåt. -Det var dumt gjort.
Jag tänkte bara att om du inte har nåt för dig-
-kan du hänga med till ravinen.
Det här är Eddie, och det här är Bill.
-Hej. -Hej.
Känner ni varann?
Bev vill hjälpa till. Får hon det? Hon är ju tjej, menar jag.
Visst.
Vad skådar mitt norra öga? Det är bestämt Nilen-
-och fyra sfinxer...!
-Richie! -Vem trodde du? Gunga Din?
Man kan bli tokig på honom, men han är okej.
Jag hörde dig, flicka lilla. Läget, Eddie Spagetti?
Kalla mig inte Eddie Spagetti.
Du gillar ju det. Richie Tozier var namnet.
Jag kan härma vad som helst. Det här är Stan Uris.
Stan är jude, alltså är han smart.
Hans höga ämnesomsättning gör honom hyperaktiv.
Du där, Höstacken, tänker du bygga en damm? Har du gjort det förut?
-Hur vet du att det funkar, då? -Klart det gör.
-Ja, men hur vet du det? -Jag bara vet det.
-Just det. -Okej.
-Du är ju ett riktigt snille. -Vi dämde upp den jäkeln!
-Vi kan fylla hela ravinen. -Vi klarade det, tillsammans!
Jag ska däråt.
-See you later, alligator. -After a while, crocodile.
-Hej då, Ben. -Hej då, Bill.
Hoppla, Silver!
-Hej då, Beverly. -Hej då.
Mitt hjärta brinner lika hett.
Hjälp, snälla du...
Hjälp!
-Hjälp mig, Beverly! -Är det nån där?
En clown drog ner oss, vi svävar.
-Vem är du? -Vicki Burroughs.
Matthew O'Connor, vi är de döda barnen.
Kom närmare, vi vill träffa dig. Vi svävar allihop.
-Pappa! -Vad i hela friden...
Badrummet!
-Var det nån som tjuvtittade? -Handfatet!
Nå, vad tror du att du såg? Ut med språket.
Jag oroar mig för dig, ibland riktigt mycket.
-Förklara dig. -Det var...en spindel.
En stor, fet spindel. Den kröp upp ur avloppet, den kröp väl ner igen.
Avloppsrören är grova som tunnlar.
Den är borta.
Gå och lägg dig.
Hälsa dina vänner, Beverly!
Ni är dödens om ni försöker bekämpa oss, Beverly.
Ni är dödens om ni försöker, ni är dödens om ni försöker.
Ni är dödens om ni försöker, ni är dödens om ni försöker...
Eddie, var är du?
Eddie!
-Var är du, Eddie? -Här, mamma.
Eddie...
-Vart ska du ta vägen? -Jag måste åka bort ett tag.
Vart då?
Jag känner knappt igen dig. Tala om vart du ska. Stopp!
Du är i knipa, va?
Eddie, tala om vem det var som ringde. Fram med det.
-Gråt inte, snälla mamma. -Du skrämmer mig, du måste berätta.
-Vart ska du? -Tillbaka till Derry.
Varför vill du åka till den hålan? Den är lika värdelös nu som då.
Snälla mamma...
Eddie...
-Kör! -Vad är det med dig?
Du ser ut som om du har sett ett spöke.
Eddie!
Förlåt att jag lämpar över ansvaret på dig.
Har vi förare så det räcker?
Gör Pacino-jobbet själv, han gillar långa limousiner.
Jag vet, läget är under kontroll.
-Det är dig jag oroar mig för. -Jag mår bra.
-Vart ska vi? -Stationen, nattåget till Boston.
-De såg mig! -Bäst att vi går.
-De slår ihjäl mig. -Betalar ni för att se monster?
Ni kunde ha stannat hemma och tittat er i spegeln.
-Vi sticker! -Full rulle!
-Såg ni deras miner? -Du gjorde det ännu värre.
-Det var ju bara ett skämt. -Ibland skojar du för mycket.
Utan skämt dör man av tristess.
-Är vi människor eller möss? -Möss!
-Då ska vi bete oss som möss. -Titta.
Jag får kalla kårar, det spökar säkert där.
-Det är empiriskt omöjligt. -Med andra ord: struntprat.
Du är rätt klyftig för att vara tjej.
Var det en komplimang? Redan första träffen!
-Vad är det för särskilt med honom? -Jag är lika kär i dig.
Det var jättekul, Eddie, men nu måste jag kila.
Hej då.
Jag önskar att den här sommaren aldrig tog slut, min bästa nånsin.
Eddie Kaspbrak! Jag var så orolig, jag var på vippen att ringa polisen.
-Eddie var ute med oss. -Ge er iväg!
-De är mina vänner! -Vi ses i morgon.
Eddie måste vila i morgon.
-Du får inte leka med dem. -De är mina vänner.
Du behöver inga vänner, du har ju mig. Fryser du?
Duscha inte med de andra pojkarna, de har säkert baciller.
Inte springa! Det här är en korridor och ingen löparbana.
-Duschade du? -Nej, magistern.
För sista gången:
Har man gymnastik, svettas man. Sen duschar man, fattar du?
Det är lugnt, Eddie. Jag ville bara säga hej!
Är det tillräckligt varmt?
Det här duger inte.
Det ska strax vara ordnat.
Här är jag, väspelle. Du kommer att trivas här nere.
Tro inte att du kan fly, din mes.
Vi ses i dina drömmar. Kom tillbaka när du vill, ta med dig dina vänner.
Då sa jag: "Gör det, om du törs!"
Sen fick jag treva mig fram till toan.
Hur mycket kraft kan elbolagen sätta bakom orden?
Minns ni Godzilla? Varken flygplan eller atombomber hjälpte.
Nancy Reagan var maktlös, men kraftledningen gjorde susen.
"Titta, monstret anfaller staden!"
Ni är fantastiska, vi ses!
De politiska skämten är totalt förlegade, vi måste byta ut rubbet.
Ett ögonblick.
Där är hon, min älsklingsbrorsdotter. -Kul att du kom.
Jag vill prata med Miller på måndag.
Om jag ska vara värd nästa vecka, måste texterna vara klara.
-Du måste träffa den här killen. -Ett ögonblick.
Buona sera! Richie Tozier. Vem talar jag med? Elvis?
Mike Hanlon från Derry. Minns du mig?
Visst minns jag dig.
Du ska ju stötta Carson på måndag. Vem ska annars kläcka skämten?
Det kan Leno göra.
-Vad ska jag säga? -Vad du vill, jag behöver ett par dar.
För vad? Ska du åka på nån sorts återträff med scoutpatrullen?
Vad är det? En tjej? Maffian?
-Jag vet inte vad det är. -Du tror visst att jag är dum.
-Jag lovade. -Vi har klarat mycket tillsammans.
Ingen fara, du fixar det.
Nej, det är omöjligt.
Hjälp!
När de kände hans glödheta andedräkt-
-kastade de stenarna och sprang ut ur grottan.
Nu var de hemma igen, men alla kände likadant.
De hade hjälpts åt, de hade besegrat draken med sina magiska stenar-
-och inget skulle nånsin bli som förr.
Skriv ner den, den är min favorit.
-Suverän. -Underbar.
Bill lämnar snart den här hålan och frotterar sig med brudar i Hollywood.
Jag är inte ens säker på att jag vill bli vuxen.
Jag vill bli lokförare och se mig om i världen.
Du får ju inte ens gå över gatan.
Jag vill bli rocksångare, eller imitatör.
-Dina röster är likadana allihop. -Tack, professorn.
-Du, då? -Konstnär, pappa lär mig rita.
Stridspilot, så fort jag har åldern inne.
Ornitolog, jag gillar att katalogisera och söka samband.
Får jag berätta en sak?
-Om ni skrattar, blir jag aldrig... -Vi lovar.
Häromkvällen, i Georgies rum...
Vad i hela friden har ni ställt till med? Måtte helgonen beskydda oss!
-Konstapel Nell... -Det blir översvämning i avloppet.
-Vems idé var det? -Jag visade hur man gör.
-Det var min idé. -Jag var också med på det.
Du var väl också med, flicka lilla?
Det har skett ännu ett mord, lilla Velma Daniels.
Hon låg vid kanalen.
Ska ni leka här, går ni hit tillsammans. Fattar ni?
Håll ihop, hela tiden.
Ska vi ta i hand på det?
Vad tror du Bill tänkte berätta?
Ingen aning, han har verkat rätt deppig på sistone.
Det har de allihop, det är nog skolmatens fel.
-Ser man på, de tre nollorna. -Tut, tut, Richie.
Var det du som slängde ner den? Det var du, eller hur?
Fram med det, så kanske du får leva.
Bion, vem var det?
Snyggt, banandojan!
Tozier!-Bowers!
Gå ner till Mr. Marsh, hämta en mopp städa efter dig! Sätt fart!
Mr. Marsh?
Toppen...
Mr. Marsh? Är ni där nere?
Han är nog full.
Mr. Marsh?
Jag gjorde bort mig i matsalen.
Nej, det är omöjligt.
Tut, tut, Richie!
Kom tillbaka när du vill.
Jag ska lära dig hur man svävar här nere.
Alla svävar här nere.
Hjälp! Ni måste hjälpa mig, snälla...
Det är en varulv i källaren.
Den dan var en av de bästa i mitt liv.
Vi hade tur som överlevde den sommaren-
-eller också var det nåt som hjälpte oss. I så fall-
-hoppas jag att det återvänder när de är här.
Sju, lyckotalet.
Jag tog med ett fotoalbum. Pappa bodde i Derry under kriget.
Han började samla på gamla fotografier.
-Den här hålan har ingen historia. -Får jag nånsin slippa dig?
-Fortsätt. -Det gamla järnverket.
1930 letade folk påskägg här-
-men järnverket exploderade, massor av folk dog.
Vattentornet. Det försåg stan med vatten fram till olyckan år 1900.
Den allra största gåtan är nog hur 253 invånare kunde försvinna spårlöst.
Tack, Michael-
-för det upplysande, om än något morbida föredraget. Vem står i tur?
Hejsan!
Ge hit!
Annars vadå?
Den här negern bor på samma gata som jag och min farsa.-Eller hur?
Han har stört mig och farsan väldigt länge.
Gillar du smällare?
Du kanske vill ha en i fickan?
Du där, lägg av!
Skönt att inte vara ensam om det.
-Först var han en varulv. -Jag såg ingen varulv, bara en clown.
Den var en varulv för Richie eftersom han såg den där...
-...dumma filmen. -Det var en clown under.
Tänk om den kan läsa våra tankar och bli det som vi är rädda för.
-Råkade alla barnen ut för det? -Skärp dig.
-Varför sa vi inget? -Jag var rädd att bli knäppförklarad.
-Jag med, jag trodde jag var ensam. -Samma här.
-Det är empiriskt omöjligt. -Den var så verklig.
-Den slet nästan isär mig. -Det var bara filmen som spökade.
Kan det vara en knäppis i clownkläder?
Det är nåt slags monster, och det håller till här i Derry.
-Jag slår ihjäl dig! -Henry Bowers...
-Bäst vi sticker. -Inte ett ljud.
-Stenar. -Ammunition!
Hjälp mig, snälla...
Du är dödens!
Ser man på! Fetknoppen, juden och mesen.
Glasögonormen och trasflickan. Du har hittat rätt, svarting.
-Förlorarnas förening. -Just det, förlorarnas förening!
Jag har en gås oplockad med er, men det kan vänta.
-I dag vill jag ha honom, så stick. -Försvinn härifrån.
-Vem ska tvinga mig? -Vi.
-Vad sa du, tjockis? -Har du vax i öronen?
-Vi har fått nog av dig, Bowers! -Ditt stammande kräk.
Vänta bara, vänta bara...
Kom, Bowers!
Spring, Henry!
-Stick. -Om jag vägrar?
Vi sex kan se till att du hamnar på sjukhuset.
Sju.
-Jag dödar er allihop. -Vad tjatig du är.
Jag dödar er allihop, jag dödar er allihop!
Tack.
Ingen orsak.
-Vilka är ni, förresten? -En sorts förening.
Förlorarnas förening.
-Vill du vara med? -Ja, det vill jag.
Nu är vi sju, det är ett lyckotal.
Ett ögonblick.
Det går inte att datera den, den är antagligen från 1700-talet.
Stopp ett tag.
-Clownen Pennywise? -Det är han!
-Var han här för 200 år sen? -Det är ju bara en teckning.
Där är han igen, samme karl.
-Det är ingen karl. -Det...det...
Precis som i Georgies rum!
Titta!
Jag dödar er allihop!
Jag gör er galna och dödar er allihop!
Jag är alla mardrömmar ni nånsin haft, er värsta dröm har slagit in.
Jag är allt som ni nånsin varit rädda för!
-Nej! -Jo, Stan!
-Du såg det också. -Du såg det.
Ja. Är du nöjd nu? Ja...
Visst, nu är jag nöjd...
-Vad ska vi göra? -Vadå göra?
-Jag vill bara glömma alltihop. -Det gäller andra barn också.
Velma Daniels gick i min klass. Vem blir nästa offer?
Vi måste göra nåt.
-Vi berättar för nån. -De ser inget.
-Man slutar tro när man blir vuxen. -De skulle tro att vi var tokiga.
-Den dödar faktiskt barn! -Vi måste göra nåt.
Hjälp mig.
Du dödade min bror George, ditt svin!
Visa dig, då.
Visa dig.-Den är rädd för oss.
Jag känner det på mig, jag lovar.
Jag vill döda den.
Hjälp mig.
Hjälp mig, snälla...
Hjälp mig.
Jag fick brev från mamma i dag, hon undrar när hon blir mormor.
Hon är otrolig, jag fick samma tanke i huvudet alldeles nyss, jag lovar.
Vet hon att jag är sexgalen och att du hellre ser på TV?
Kommer strax.
-Stan Uris, hoppas det är viktigt. -Det är Mike Hanlon.
-Vem, sa du? -Mike Hanlon.
-Det var som tusan...! -Den har kommit tillbaka.
-Är du säker? -Jag är säker, helt säker.
-Jag fattar. -Det är jobbigt att ringa alla.
Kan du komma, Stan?
-Jag kan inte lova det. -Minns du inte?
-Jag ska tänka på saken. -Minns du inte löftet? Du lovade.
-Jo, jag minns. -Hoppas du kommer. Hej då, Stan.
Vem var det, älskling?
Stan?
Ingen, faktiskt.
-Jag ska nog ta mig ett bad. -Nu?
En scout är pålitlig, lojal, hjälpsam, vänlig, artig-
...snäll, lydig, glad, påhittig-
...modig, renlig och vördnadsfull.
-Mår du inte bra? -Det här är vansinnigt.
En av tio, du är ju sämre än jag.
-Clownen tar oss en i taget. -Tut, tut, Richie.
Vilka är kvar? Ben? Bev?
Hoppas att nån av dem är bra, du leder på ynkliga tre av tio.
-Håll klaffen, Richie! -Ibland stammar du inte.
Damerna först.
Tio av tio, jag slipper skjuta.
Bev är tydligen utvald.
-Det är lika tokigt ändå. -Nej, det är det inte.
Jag håller med Stan. Vad hjälper det att jag är pricksäker? Stenar kan...
-Visa dem, Richie. -Mammas örhängen, rent silver.
-Det hjälper bara i filmer. -De är av silver, de kan döda den.
Tro på det, Stannie, det måste vi göra.
Jag lovar att göra mitt bästa, tjäna Gud och fosterlandet-
-hjälpa andra-
-hålla mig i form fysiskt, psykiskt och moraliskt...
-Det är nog ingen bra idé. -Vad mumlar du om?
Ingen är tvungen att vara med.
Pappa säger att det finns lägen när man måste ta strid.
-Sju är ett lyckotal, Stannie. -Jag ställer upp.
Du ska inte få vara ensam om det roliga, Billy.
-Eddie? -Jag hänger med mina vänner.
Ge hit.
Det smakar ju batterisyra.
-Vart ska de? -Ner i kloakerna, idiot.
Vet ni vad?
De kommer aldrig ut igen.
-Måste vi gå ner dit? -Om du inte vill följa med...
...måste du vända nu.
Vilket val... Fortsätt.
De går in i rören. Minns ni när vi jagade hunden? Du går den vägen.
Jaga dem mot oss, jag och Belch lägger oss i bakhåll.
Raska på, annars missar du det roliga.
-Ska jag gå ensam? -"Ska jag gå ensam?" Klart du ska.
Vad är du rädd för? Spöken?
-Ser man på. -Vi är på rätt spår.
-Det är kanske här han vill ha oss. -Vilket håll ligger Derry åt?
Gå först, Bev, så är skottfältet fritt.
Håll ihop, ingen får bli efter.
Hej, grabben. Du blir nummer ett.
-Vem fattas? -Stan.
Innan du dör, ska du tänka på varenda sten du kastade-
-och allt du sa. Tänk på det innan du dör.
Henry...
Belch?
Han är inte kvar längre. -Belch!
Hjälp!
-Det är Stan! -Den kommer!
Ta varann i hand!
-Klarade vi det? -Titta!
Ta varann i hand innan vi tappar bort oss!
Är alla här?
-Jag är här. Stannie? -Ja. Richie?
Ja. Mike?
Ja. Vems hand är det?
-Min. Är det du, Ben? -Ja.
Håll ihop vad som än händer.
Den var inte stark nog att döda oss.
Vi måste kämpa emot!
Bill, Bill...
Georgie?
Nej, Bill!
Det är inte George, bryt inte cirkeln!
Bevvie!
Vad gör du här nere med de där pojkarna? Gå hem genast.
Pappa? Jag är...
Vakna, grynet, det är inte din pappa. Det finns ingenting där.
Det finns ingenting där, sa jag.
Jag lovar att göra mitt bästa, tjäna Gud och fosterlandet...
-Stan, Stanley lille. -Bev?
-Kämpa emot! -Just det, ge efter för rädslan!
-Stenarna! -Ni smakar bäst när ni är rädda.
-Döda den! -Döda?
Mig? Du är helt otrolig!
Jag är evig.
Jag äter världar-
-och barn.
Och du står i tur.
Batterisyra!
Gode Gud...
Döda den!
Hjälp till!
-Är den död? -Vi måste ut härifrån.
Efter den! Vi måste kolla om den dog.
Lova och svär...
...att om den inte är död...
...kommer vi tillbaka allihop.
Jag lovar.
Lovar.
Jag lovar.
Lovar.
Jag med.
Lovar.
Stannie? Jag kommer upp och skrubbar dig på ryggen-
-och på bröstet och...
Stanley?
Var så god.
-Säkert att jag inte ska vänta? -Jag går tillbaka.
Georgie...
Hur kunde jag glömma? Förlåt.
Du får vilken du vill, B-B-Billy.
Utom den längst bort, den är redan upptagen, tyvärr.
Jag minns dig, vi besegrade dig.
Jag är inte rädd för dig.
DERRYS EGEN BÄSTSÄLJANDE FÖRFATTARE
-Jag vet att jag ser gammal ut. -Jag minns hur du såg ut då.
Välkommen hem, Bill.
Synd att omständigheterna är så...
Vi går ut.
-Jag ville inte förstärka paranoian. -Jag fick en släng alldeles nyss.
Folk tycks åtminstone bry sig, eller också beror det på att jag är vuxen.
Jag känner mig så dum, jag minns nästan ingenting.
Jag minns knappt varför jag kom, utom för Georgies skull.
Lika bra att inte minnas allt på en gång.
-Varför minns du så mycket? -Jag stannade kvar.
Varenda dag ser jag gathörnet där vi höll till, alla sju.
Nu minns jag nåt...!
En annan grej, en av oss bodde här i krokarna.
-Bev! -En bit neråt gatan.
Pappan var vaktmästare, det här var fattigkvarteren.
Det är det fortfarande.
Ditt?
Jag är ungkarl, det duger åt mig.
Det är rent och framför allt betalt.
-Hungrig? -Det har jag inte varit sen du ringde.
Jag har bokat bord för hela gänget.
-Har du sett några av de andra? -Nej.
Jag har känt nåt inom mig när var och en kom hit.
-Vi är nog inte fulltaliga än. -Nej...
-Du också? -Häftiga grejer, vad det än är.
Skål för våra minnen.
Den här kan nog väcka minnen.
-Silver. -Jag råkade se den på pantbanken.
Nånting fick mig att köpa den. Punktering, annars är den hel-
-men inte nog med det.
Jag köpte den här lagningssatsen på impuls-
-tre månader innan jag såg cykeln.
Nån sorts kraft ledde oss rätt den sommaren.
Jag vet inte om den kom till vår hjälp eller om vi skapade den själva-
-men den kanske är kvar än.
Jag går och byter om.
Har ni lagt ner bion, era svinpälsar?!
Var ska folk i den här stan få sin kultur ifrån?
VILA I FRID Richie Tozier 1950-1990
-Mike Hanlon? -Han gick nyss.
-Han kommer säkert tillbaka. -Bra.
Jag sätter mig här och väntar.
Skärp dig, Tozier.
Ni ser ut att behöva det här, det är bara vatten.
Lite väl ung för dig, eller hur, Richie?
-Tut, tut, Richie. -Jag hörde inget, inget alls!
Hur sa?
Kom upp, Richie, jag har en ballong åt dig.
Du vill väl ha en ballong?
Vad är det? Räcker det inte med en? Ta ett helt gäng!
Mår ni inte bra?
Sista chansen, Tozier. Stick innan det blir mörkt.
Du är för gammal för att stoppa mig, ni är för gamla allihop!
-Hälsa Mike... -Ursäkta, herrn.
Har ni Prins Albert på burk?
Släpp ut honom, då!
Hälsa Mike Hanlon att jag behövde tvätta mig!
Hälsa honom...att jag kommer i kväll!
Stick! Sista chansen! Stick, innan det är för sent!
Ursäkta, frun. Går ert kylskåp?
Ta fast det innan det går sin väg, då!
Det var som tusan, det där är inte vilka spelkort som helst.
De här låter bäst.
-Bill... -Jag...ser.
Följ upp Miller-grejen. Vad tyckte ingenjörerna?
Vad sa du? Det hörs för dåligt, Fran.
Jag ringer från hotellet.
Stanna här.
Vänta på mig.
Jag ska döda dig, tjockis!
Ta honom!
Dö, ditt fläskberg!
Du är, knubbis!
-Ha det så kul. -Vi ses, knubbis.
-Hur gick det? -Mitt knä...
-Tur att du hade en näsduk. -Var beredd på allt.
Behåll den.
-Det känns redan bättre. -Ge dig inte, du fixar det.
Ben Hanscom!
Så trevligt.
Vad har du haft för dig sen sist?
Vi längtar efter att du ska komma ner till oss.
Du finns bara i mitt huvud.
Har du en slant till övers?
Vad är det med dig? Jag ville inget illa, jag vet inte ens vem du är.
Kör.
Till Derry Inn?
-Återupplevde du barndomsminnen? -Nåt åt det hållet.
Jag hejade på några skuggor ur det förflutna.
VÄND NU
Tiden går.
Här har du medicinen.
-Hur gammal är du nu? -Elva, nästan tolv.
Tillräckligt gammal. Kom.
Ta det lugnt, jag bits inte.
Dina åkommor beror på att du spänner dig. Din astma, till exempel.
-Vet du vad placebo är? -Jag måste kila.
Du får vatten med lite kamfer i för att det ska smaka medicin.
Doktorn är svag och din mamma hävdar att du är sjuk-du är fast.
Du ljuger, jag har faktiskt astma.
Herrn?
Er medicin.
Inget går upp emot ett rejält halsbloss ur lungpumpen.
-Ge mig en cigarr. -Tyvärr, farfar.
Mr. Keene?
Mr. Keene, god dag.
-Får man en cigarr? -Jag har tyvärr inga.
Jag är Eddie Kaspbrak, Sonias son.
Lite lakrits, då? Jag har alltid varit svag för lakrits.
Tack för att ni försökte säga sanningen den där gången.
Du ser lite mager ut.
-Jag måste kila. -Hydroxid.
H2O, vatten.
Det är bara vatten, det är bara inbillning.
Ni minns mig!
-Mr. Keene? -Stick innan det är för sent!
-Snälla Mr. Keene... -Passa dig, Eddieponken.
Passa dig, din mes!
Ingen cigarr, unge man, jag har alltid varit svag för lakrits.
Jag måste ha tryckt på fel knapp, jag söker Marsh.
Det finns ingen Marsh här.
-Ni menar väl inte Alvin Marsh? -Jo, min far.
Tråkigt att ni får höra det av en främling, men han dog för fem år sen.
Men...
Kersh-jag trodde det stod Marsh.
Jag är Mrs. Kersh, jag kände er far en smula.
-Kom in på en kopp te. -Nej tack.
Jag insisterar.
Var så god och se er omkring. Ni kanske vill fräscha upp er.
Har ni somnat där inne? Teet är klart.
Te, det ska bli gott.
Vad fint ni har det, det är så annorlunda, så hemtrevligt.
Det var snällt sagt, fröken. Jag kallar alla unga, söta flickor fröken.
Drick upp innan det kallnar.
Ingen fara, det tar jag hand om.
-Det stod Marsh på ringklockan. -Ge dig av om du har förstånd.
Stannar du, väntar ett öde värre än döden, de svävar där nere, de svävar.
Jag oroar mig för dig, Bevvie, väldigt mycket.
Tro inte att du kan springa din väg.
Du finns inte på riktigt!
Jag sa ju åt dig att han var en knäppis.
-Förolämpa honom inte, Greco. -Hur vågar han?
Du har klagat ända sen vi började.
Han får inga fler filmjobb.
Du skulle ha sett hans min, det var hemskt.
Inget går upp emot en kris om man vill laga ett knackigt förhållande-
-eller göra klyftan ännu vidare, om gudarna behagar le.
Jag menar bara att det kan ha nåt gott med sig.
Skulle du kunna ge mig ledigt ett par dar?
Jag ska låtsas att jag inte hörde det, Audra.
Jag kan ersätta din tokige man, men inte dig.
Du åker ingenstans, du har arbetat hårt för att nå toppen.
Du vill ju varken halka ner igen eller skada vår yrkesmässiga relation.
Eller förvandla en vän till en fiende som skulle knäcka dig till varje pris.
Men det behöver vi inte tala om nu.
Vi ses i morgon.
Utrikesbokningen, tack.
Jag vill ta nästa plan till USA.
Ursäkta, jag söker Hanlons grupp.
-Eddie Kaspbrak? -Höstacken?
-Var har du gjort av resten av dig? -Borta, men inte glömd.
Richie skulle ha sagt nåt dräpande, jag tror inte mina ögon...!
-Är det du, Mike? -I egen hög person.
-Vem vill ha ett glas? -Jag.
Skärp dig, Tozier.
Det var bara en hallucination, du tände på för ofta 1967, bit ihop.
Du är överansträngd.
Jag har saknat er. Jag föreslår att vi skålar för...
Vem har blivit flintis och hur många av Guds barn har vingar?
Tut, tut, Richie!
Beverly...!
Vilket knippe stiliga gubbar...!
-Hej, snygging. -Richie!
Jag skulle hellre fånga dig än nån annan i hela världen.
Minnena kom tillbaka när jag såg er, det var som en tidvattenvåg.
Vad har vi gett oss in på, Mike?
Jag är så stolt över dig.
Var är...
-Mår du bra? -Ja.
-Nej... Jag såg nåt i dag. -Samma här.
Om ni visste vad jag såg i biblioteket. Pennywise i högform.
-Han bearbetar oss. -Han är kanske skärrad.
-Den är rädd. -Jösses...
-Hjälp oss att minnas, Mike. -Jag hänger inte med alls.
Jag minns ingenting, allt blir suddigt när jag försöker.
Kände ni likadant?
Så fort jag passerade kommun- gränsen, blev allting suddigt.
-Det är nog vattnet. -Eller kloakerna.
Batterisyra!
Ingen fara. Jag tror jag minns vem Pennywise var:
Stor, vit kille, röd näsa...
...ungefär 25 meter lång med rakbladsvassa tänder.
Vad fan är det som pågår? Vad är det fråga om?
Förlåt, det vara bara ett ovanligt tydligt minne.
Jag såg kräket rakt i vitögat.
-Du räddade Stan. Minns du det? -Ja, nu minns jag.
På tal om det... Stan! Var är han, den tråkmånsen?
-Han sviker väl inte? -Han kommer nog.
Vi börjar utan honom, han kan hänga på senare. Hjälp oss att minnas.
Jag har äntligen börjat må bra, jag känner mig nästan trygg.
Nu tar vi ett par glas, äter nåt gott och glömmer vargen en stund.
Så talar en sann förlorare.
Skål för Förlorarnas förening!
Fruar? Hur många gånger har du stått vid altaret, Richie?
Fyra, fem-jag har slutat räkna. Alla kvinnor är ute efter samma sak.
Du låter som om du kom från medeltiden.
-Är du gift, Ben? -Nej, jag har klarat mig.
Du då, Eddie?
Jag har träffat en härlig kvinna, men företaget tar all min tid.
Hellre död än gift, tro mig.
-Har du några ungar, Richie? -Inga som jag vet om.
-Du då, Bev? -Va?
Jag bor ihop med en... Nej, jag är inte gift.
-Var har du gjort av glasögonen? -Kontaktlinser.
De gick sönder så ofta att du borde ha köpt aktier i tejpbranschen.
Jag och Henry Bowers...
Hoppas han blev ihjälkörd av tåget.
Tyvärr, han sitter inlåst på Juniper Hills.
Han erkände morden på barnen.
-Han var med i kloakerna. -Han hade tänkt döda oss.
Han var vithårig när de hittade honom.
-Han yrade. -Om en clown.
-Ingen trodde honom. -Utom när han erkände.
-Vi sa inget. -Inte ett ord.
Vi stoppade den verklige mördaren.
Vi trodde att vi hade gjort det.
JUNIPER HILLS Delstatsfängelse, psykiatrisk avd.
Henry?
Henry Bowers?
Här uppe, ditt snille. Här uppe!
Du hjälpte mig en gång.
Du jagade de där slynglarna, du fick nästan tag i dem.
Vill du ha en chans till? Åk tillbaka och avsluta jobbet.
Åk tillbaka till Derry och döda allihop-för min skull.
Döda allihop, Henry. Döda allihop.
Det har varit förbaskat trevligt...
...men jag flyger hem tidigt i morgon.
-Du ska väl inte ge dig av? -Är du sugen på äventyr?
Tänker du återuppleva mardrömmen? Räkna inte med mig.
Jag åker till hotellet och sover, i morgon lämnar jag stan för gott.
-Jag ska minnas er med saknad. -Vi är lika rädda allihop.
Tänk om han har rätt.
-Om vi ska ner i kloakerna igen... -Vi har inte kommit så långt än.
Ge Mike en chans att berätta innan vi skiljs åt. Är det för mycket begärt?
-Jag vill sova. Får jag det? -Var lite hövlig mot Mike.
Skärp er, låt honom gå om han vill.
Vi kom hit för att vi lovade att göra det, ni höll ert löfte.
Vad vi än gör härnäst, har jag inga krav på er.
-Bra sagt. -Notan är betald.
-Nej... -Inga protester.
Då så. Skål för Michael Hanlon.
Utan honom hade vi sluppit det här.
Jag anar texten: "Ni blir strax upp- äten av ett monster. Ha en bra dag."
Inte ett ljud.
Vad är det? Är ni inte nöjda?
Han fick en astmaattack, men han mår bättre nu.
Mycket bättre, tack.
-Smakade det bra? -Mycket bra.
-Jag är inte lika sömnig längre. -Vi sticker.
Är det hos Uris? Är Stan där?
Jag heter Mike Hanlon, vi är gamla vänner.
-Vad gör vi nu? -Inga problem.
Lite tvål och hårt arbete, sen är det rent.
-Varför är det bara vi som ser det? -Ingen aning.
Vi frågar oraklet.-Mike?
-Michael? Garcon! -Ett ögonblick.
Stan? Mike Hanlon, jag söker Stan Uris.
Hälsa honom att han är dödens om han inte kommer, vi kom ju allihop.
Den matchar ditt riktiga hår.
Är det nån som inte är från stan? Jag flög hit från L.A.
Jag har träsmak i stjärtpartiet...!
Ingen tystnad i kväll, det är underbart att vara tillbaka i Derry.
Er kärlek strömmar emot mig. Ta deras namn, de ska få julmail.
Denbrough där borta, han får ett Norman Mailer.
Jag gillar honom, han är som en bror jag aldrig hade.
-Han är brorsan jag aldrig hade! -Tut, tut, Richie.
Stan?
Stan är död.
Han skar upp handlederna i badkaret direkt efter vårt samtal.
Stan var den siste som såg den. Minns ni det?
Hela sommaren sa han: "Det är empiriskt omöjligt."
Han hade sett clownen, men inget kunde göra den verklig för honom-
-förrän en eftermiddag i augusti.
Jag var på Chestnut Street när Stan kom rusande-
-som om han var jagad.
-Kör! -Hoppla, Silver!
Jag såg inget den dan, det var Stan som såg den.
Jag trampade för fort för att kunna vända mig om, och jag ville inte se.
Det tog flera timmar innan han orkade berätta.
Han hade suttit i parken vid ett fågelbord.
Han skådade fågel, som en scout ska göra.
Minns ni att han sa att han samlade fåglar?
Stan...
Stan!
Han sa att han inte hade tänkt gå in-
-men rösten viskade så envist.
Han antog som vanligt att det fanns en naturlig förklaring.
-Stanley? -Ja, jag är här.
Fångad.
Han höll fågelboken framför sig som en sköld-
-och rabblade alla fågelnamn som han kom på.
Långhalsad fink, moripa, vävarstare...
...ägretthäger, hammarspett, härmtrast...
Härmtrast...
Stan såg den när vi var i kloakerna.
Ansikte mot ansikte.
Inte clownen, han såg vad som fanns bakom clownen.
Han sprang fram till mig i skolan och sa: "Jag såg den, Eddie."
"Jag såg in i..."
Nåt slags ljus.
"Jag såg in i dödsljuset."
Sen sa han-jag kom inte på det förrän nu-han sa:
"Jag såg in i dödsljuset och längtade dit."
-Jag behöver nåt starkt. -Jag med.
Jag har nog nåt här. Nån mer?
-Stan! -Låt se vilka som är här.
B-B-B-illy!
Är du kvar än, Richie?
Snygg näsoperation, helt osynlig.
Höstacken går upp i vikt.
Din farsa är inte orolig längre, du väljer ju rätt sorts män.
Har du nåt sexliv alls, väspelle?
Du fick hit oss, Mikey. Du har ju aldrig kommit dig för att lämna stan.
Jag är framme, jag är i dödsljuset.
Det är sant som de säger: Vi svävar här nere, snart gör ni också det.
Alla svävar, alla svävar!
Personligen är jag hjärtligt trött på det här stället.
Jag lyssnar gärna, men kan vi fortsätta nån annanstans?
Okej, ge mig ett handtag.
Vad är det, Bill?
"Han...slår med..."
"Han slår med näven i röken och svär att han ser spöken."
-Samma sak, gång på gång. -Mamma...sa att jag skulle säga så...
...för att bli av med...stamningen.
Ta inte illa upp, men det hjälper inte.
Vi sticker, är du med på det?
Henry, här nere.
Belch? Vad gör du där?
Behöver du hjälp, Henry?
Duktig pojke.
Du behöver inte prata, jag hör dina tankar, men mig hör de inte.
-Vad vill du? -Detsamma som du: hämnas.
Ja, hämnas.
Men först måste du rymma och ta dig till Derry.
Jag behöver dig, Henry, vi behöver dig allihop.
-De kan inte skada dig. -Det trodde vi med, men de lyckades.
De stod emot dig också.
Jag klarar dem så fort de bara tror lite halvhjärtat, men du lever, Henry.
Du kan fixa dem oavsett om de tror eller inte.
-En i taget, Henry. -Jag kommer inte ut.
Fönstren är larmade och Koontz vaktar dörren i natt.
Koontz är ett svin, jag hatar honom!
Jag tar hand om Koontz.
Ta täten, Henry.
Ta täten.
Nu får det vara nog!
Nej, nej, nej, Mike.
Jag har ingen användning för det här.
Tack för omtänksamheten, men det är ingenting för mig.
-Du skriker, Richie. -Jag vet. Tut, tut, Richie.
Berätta nåt för oss, Mike, så att vi glömmer vad vi såg i biblioteket.
Ge dig inte, kämpa emot.
Jag såg mig själv förut.
Jag vet att det bara är kamfer och vatten, men jag behöver det ändå.
Om det hjälper, är det medicin. Du tror på det, det är huvudsaken.
Ni minns säkert hur det var i Derry för 30 år sen.
Folk blev mördade, stympade eller försvann, i synnerhet barn.
Alla var rädda, men ingen gjorde nåt, inte förrän vi satte i gång.
Vi fick nästan död på den.
Henry Bowers erkände och morden upphörde, ända tills nu, 30 år senare.
Räknar man bakåt 30 år i taget-
-hittar man de värsta katastroferna i Derrys historia.
1960 var elden lös.
1930 exploderade järnverket.
1900 inträffade olyckan i Drake's Creek, och så vidare.
Den allra största gåtan är nog hur 253 invånare kunde försvinna spårlöst.
Tack för det upplysande, om än något morbida föredraget.
Hon ville inte tänka på det, du visste det redan då, hon vägrade.
-Det är en sjukdom. -Derrysjukan, ingen vill tänka på det.
-Det är för hemskt. -De låtsas som ingenting.
Jag minns en karl-Mr. Ross.
Han stod framför sitt hus, jag kom hem från skolan.
Henry Bowers väntade på mig, precis utanför huset.
Jag såg Mr. Ross tvärs över gatan, han såg orolig ut.
Jag trodde att han skulle hjälpa mig.
Jag trodde inte mina ögon, han vände på klacken och gick in.
Då förstod jag att det var nåt fel på Derry.
-Hur slutade det? -Pappa kom hem.
För en gångs skull var jag tacksam för det.
Trettio år senare sker en rad nya mord, minst sex hittills.
Några har försvunnit spårlöst.
Jag ville vara helt säker innan jag ringde-
-och det blev jag när jag hittade en sak på den senaste brottsplatsen.
Det var faktiskt i går.
Den här.
Georgie?
Det är nåt särskilt med att vi är tillsammans.
Tillsammans var vi starka den sommaren-
-annars hade den dödat oss en i taget.
Är det en tillfällighet att ingen av oss har barn, inte ens Stan?
När vi träffades som barn var vi förlorare allihop.
Hur är det nu? Sex av oss lämnade Derry och tjänade storkovan.
-Medan du blev kvar i slummen. -Du höll fyren tänd, jag skäms.
Det är inte ert fel, våra föräldrar bestämde vilka som skulle flytta.
-När jag blev stor, ville jag stanna. -Du hade nog inget val.
Vad som än händer när solen går upp vill jag tacka för allt du har gjort.
-Hejsan. -Hur långt är det till Derry?
Det är knappt 500 meter till stadsgränsen.
Tack och lov, jag somnade nästan nyss, jag har kört i evigheter.
Ta till vänster efter bron över ravinen.
-Ravinen? -Ja, de lekte där när de var små.
Tack, då fortsätter jag.
Vill ni inte ha er ballong först, Mrs. Denbrough?
Vill ni inte ha den?
De jagade mig, fick ner mig på golvet och började slå mig.
Tränaren hittade mig, jag grät.
I stället för att hjälpa mig började han retas, jag blev rasande.
"Du tränar löparna, va?" sa jag. Han hånlog och nickade.
"Hör på, din dumjävel", sa jag. "Jag ska slå allihop i löpning."
"Jag ska slå dina bästa killar, sen vill jag ha en ursäkt från dig".
-Du klarade det, va? -Jag sprang jämt.
Ibland trodde jag att jag skulle svimma.
Efter min första engelska mil kräktes jag, sen svimmade jag.
Byxorna blev för stora, jag levde på sallad.
I mars hade jag gått ner 30 kilo och blivit 5 cm längre.
Det kändes som om jag flög när jag sprang.
Jag ställde upp i tävlingen, första dan vann jag två distanser.
Jag slog tränarens bästa killar, sen bad jag honom om ursäkten.
Han var så arg att han slog till mig, det var perfekt.
-Du hade vunnit. -Och alla visste det.
Jag tog examen med hedersomnämnande i löpning-
-och tränaren fick sparken för den där lilla smällen.
-Skriv ner det. -Bill är vår författare.
-Jag skriver bara skräckhistorier. -Frågan är vad vi ska göra.
Mikey, Mikey, Mikey...
Vad hjälper det att sitta här och lusläsa kartan över kloaksystemet-
-och ta fram ficklampor och hjälmar?
När solen går upp, sticker jag, jag föreslår att ni gör detsamma.
-Jag torkade bort det en gång. -Vilket då?
Blodet-jag torkade bort det samma kväll.
För att kunna sova i det huset, måste jag ta reda på sanningen.
Jag måste få veta om nån annan kunde se blodet.
Vad har hänt här? Är det nån som har blivit mördad?
Ser ni det? På hedersord?
Vi torkar bort det.
Jag trodde att jag hade blivit galen.
Tänk att bli lycklig över nåt så otäckt.
Jag blev kär i er allihop den dan.
När vi hade städat färdigt, kom blodet aldrig tillbaka.
Det är nästan morgon.
-Jag fryser. -Jag hämtar nåt åt er.
-Det ligger en sjal i mitt rum. -Ge mig nyckeln, jag hämtar den.
Nyckeln, Richie?
Håll ihop, ingen får bli efter.
-Vad som helst duger. -Jag behöver sträcka på benen.
-Gå inte ensam. -Medicinen är slut.
Jag följer med.
-Jag hämtar nåt åt Richie. -Vi ses om tre minuter.
Hej, svarting. Nu ska du få igen, ni ska få igen allihop!
Bra att du hittade den.
Äntligen ensamma, jag har längtat efter att få säga en sak.
Ditt hår är vinterns eld, glöd i januari
-Mitt hjärta brinner lika hett -Det var du.
Jag har väntat länge på att få tacka poeten.
-Frågade du Bill först? -Nej.
Jag visste att det var du, det har jag vetat hela tiden.
Jag har nog väntat på att vi skulle bli redo båda två.
Jag är redo nu. Är du?
Kyss mig, fetknopp!
Belch...!
Mike!
-Hur går det? -Bra.
-Lägg ner honom. -Försiktigt.
Hoppa in.
Om Mike dör, är vi bara fem.
Vem står näst i tur?
Varför gör den så här? Varför hatar den?
Varför är den så elak?
Jag måste berätta en sak.
Du minns väl hurdan min pappa var?
Jag blev kär i en man-
-som visade sig ha pappas sämsta egenskaper.
Varför gjorde jag det? Hur kunde jag vara så blind?
Om du ser det nu, är du inte blind längre, Bev.
Grattis, det är ett mirakel.
Dessutom blev du ju faktiskt kär.
Du kunde åtminstone hysa känslor.
-Det är också ett mirakel. -Du tänker som en poet, Ben.
Ditt hår är vinterns eld
-Varför sa du så? -Du skrev det, eller hur?
Ditt hår är vinterns eld, glöd i januari.... Nånting.
Då trodde jag att det var Bill.
Är det du eller clownen? Hur ska jag kunna vara säker?
Det är jag, det är jag.
Mitt hjärta brinner lika hett
Mike klarar sig.
Han är fortfarande illa däran, men en av er kan gå in.
De andra väntar utanför.
-Henry? -Han är död.
-Polisen? -Inte än.
Lita inte på nån.
Säg att vi festade, du dansade på bordet, ramlade ner...
Alla som har sett mig dansa skulle gå på det.
-Vad tänker du göra? -Ingen aning.
Min jacka, ytterfickan.
De är av silver, de kan döda den.
De blev ju kvar i kloak--
Gick du ner en gång till?
-Jag var rätt säker på att den sov. -Rätt säker?
Gick du dit ensam?
För tio år sen såg allt så mörkt ut, jag övervägde självmord.
Jag ville nog bli dödad.
Jag trevade runt hela dan, den ena låg på ett avloppsgaller.
Den som träffade Pennywise satt i en spricka i väggen.
Jag anade att vi skulle behöva dem en vacker dag.
När jag kom ut började jag få ordning på mitt liv-
-men jag hade blivit gråhårig på kuppen.
Rädsla.
Bill, om du bestämmer dig för att inte använda dem-
-om du ger dig av, så förstår jag dig.
Det där är ett lik. Menar du att vi ska låta honom ligga här?
-Ja, det gör jag. -Vi ringer polisen.
Fattar ni inte? Hela stan är inblandad på nåt sätt.
Om vi ringer polisen och blandar in stan i det-
-kommer nån av oss att råka illa ut, kanske allihop.
Som ni vill. Stan är död, Mike kunde ha dött, nu räcker det.
-Instämmer. -Kan ni glömma alltihop?
Jag är för gammal för monsterjakt, Mike också!
-Stan också. -Du då, Ben?
Jag orkar inte vara kvar i det här rummet längre.
Sätt på TV:n, häng stör-inte-skylten på dörren, sen går vi och funderar.
Bra idé.
Enligt polisen hade femåriga Danielle Huxton lekt vid en bäck.
Det är oklart om fallet har samband med andra barns försvinnande.
Kroppen var svårt lemlästad.
En rad ouppklarade rån i de östra stadsdelarna...
-Skicka räkningen till mig. -Mig med.
-Samma här, -Det var kul, dags att åka hem.
-Vill du ha skjuts? -Vart ska du?
-Flygplatsen. -Vi med.
-Följ med. -Jag såg nåt nyss.
Jag vet inte om det var på riktigt, om ni skulle ha sett det eller inte.
Jag kan inte ge mig av, jag blir galen om jag gör det.
Jag måste lära mig att skilja mellan mitt liv och mina mardrömmar.
Jag har försörjt mig på att skrämma folk-
-men det är jag som har varit rädd.
Hela mitt liv.
Jag vill inte vara rädd längre.
Jag tänker gå dit igen.
Den här gången dödar jag den.
Hjälp mig.
Snälla...
Är det nån som har ett maskingevär?
Jag har slangbellan kvar.
Du träffade jämt.
Bev blev utvald, minns ni det? Du träffade honom i huvudet.
-Det kom ljus ur hålet. -Dödsljus, vi såg det också.
-Bev. -Hur i all sin dar...
Mike hämtade dem. En för honom, en för Stan.
Sju är ju ett lyckotal.
Vad fan tänker ni göra härnäst? Sjunga Kum ba ya?
Vakna, andas in. Känner ni lukten? Det är döden.
Inte för Mike, Stan eller Henry Bowers utan för oss.
Förlorare som bekämpar den dör. Det vet du, eller hur?
Du behöver inte följa med ner.
Jag behövde varken flyga hit eller äta med er, nu behöver jag inte gå in.
Vi borde ha ett maskingevär.
Det första jag såg var en av hans jäkla tofsar.
En handväska, alldeles ny.
Det får inte vara sant! Audra, herregud...
Hon är här nere, den har tagit henne.
-Vänta! -Audra!
Audra...
Kom tillbaka, det är livsfarligt!
Det är...mitt fel. Hon...följde efter.
Om hon är här, kan du bara hjälpa henne på ett sätt.
Du vet varför vi är här, vi ska klara det.
Vi behöver dig! Hjälp oss, annars kommer vi aldrig härifrån.
Håll ihop.
-Vi är utanför kartan. -Jag tror...
Däråt.
Vi är framme.
Rötterna har trängt in.
-Väggen sprack. -Sen kom den.
-Måtte de inte bli levande. -Lugn, spagettinisse.
-Kalla mig inte spagettinisse. -Nånting är på väg hit.
-Min båt. -Georgie!
-Det var ditt fel. -Georgie...
Det var ditt fel, Bill. Du gjorde så att den dödade mig.
Jag...visste inte...
Det är inte Georgie, kämpa emot!
Den satt i avloppsbrunnen, du lät den döda mig.
Nej, jag älskade dig.
-Det är inte din bror, Bill. -Kämpa.
Du är inte George.
George är död.
Det var inte mitt fel.
Du dödade min bror, ditt svin. Visa dig, då.
Visa dig, då. Kom fram.
Du dödade min lillebror, nu ska du få igen.
Stick...medan ni kan.
Det här är sista chansen.
Visa dig.
Dumma pojke, tror du fortfarande att du kan se mig?
Du ser aldrig mig, bara vad din lilla hjärna orkar med.
Ge dig av nu, för om du stannar-
-förlorar du förståndet i mitt dödsljus.
Precis som alla de andra, alla de andra.
Vi kan inte slåss mot den, det är som att slåss mot rök.
Förstår du inte vad Mike menade?
Den äter. Den vaknar vart 30:e år och äter-
-men för att göra det måste den ha nån sorts fysisk gestalt.
Den är här, nånstans här nere.
-Jättens håla. -Är vi tillräckligt starka?
Jag måste berätta en sak innan vi går in.
Jag ljög när jag sa att jag hade sällskap.
Det har jag inte, jag har inte ens...
Jag har aldrig varit ihop med nån.
-Är du oskuld? -Ja.
-Jag kan tyvärr inte hjälpa dig. -Låt honom fortsätta, Richie.
Jag skulle inte kunna ligga med nån som jag inte älskade-
-och jag har aldrig älskat nån på riktigt...
...utom er.
Audra...
-Vänta på oss! -Jag ska hämta henne.
Fan ta dig.
Han slår med näven i röken...
...och svär att han ser spöken.
Den lurar honom!
Vad ska jag göra?
Batterisyra!
Jag tror på jultomten, jag tror på påskharen.
Jag tror på mjölktandsfen, men inte på dig.
Det här är batterisyra, nu ska du försvinna.
Gode Gud, gör så att jag träffar.
-Tjusigt, Bev. -Säg inget.
-Du klarar dig, spagettinisse. -Snälla Richie...
För sista gången: Säg inte så.
Du vet ju att jag...
Eddie...?
Det är inte över. Om den kommer tillbaka när jag är 70...
-Vi gör slut på den. -En gång för alla.
De kommer ner.
"Så vill jag minnas oss, om jag kunde"-
-"vid sjön medan solen gick ner över vår barndom."
"Jag hann precis skriva ner det här"-
-"innan dimman i min hjärna rullade in över minnena."
"Nu, bara några veckor senare, måste jag läsa för att minnas."
"Mardrömmen är över. Polis- utredningen var kort och ytlig."
"Så är det alltid här i Derry."
"Jag har gjort min plikt som fyrvaktare."
"Nu kan jag gå vidare och se vad som väntar mig."
"Richie är fortfarande komiker, han jobbar med en film."
"Hans motspelare ser ut och beter sig som Eddie Kaspbrak."
"Ben och Bev lämnade Derry tillsammans och gifte sig."
"Nu väntar de barn, ännu en förbannelse är bruten."
"Bill och Audra är kvar, hennes tillstånd är oförändrat."
"De ger sig av i dag."
Vi ska åka nu.
"Bill trodde att hon skulle bli bra, men hon är nog borta för alltid."
"Hon blev kvar i hålan där hon såg monstrets dödsljus."
"Bill hälsar på varje dag, vi skrattar åt hur lite vi minns."
"Ibland glömmer vi varandras namn."
"Hans sorg är oändlig, jag önskar det fanns nåt jag kunde göra."
Hoppla, Silver!
Vänta.
Den här cykeln räddade Stans liv en gång.
Mitt också. Det gick så fort att inte ens djävulen hann med.
Jag vet inte om jag kan cykla så fort en gång till. Håll i dig.
Kämpa emot, Audra.
Kom igen...
-Var är vi? Vad håller vi på med? -Det ordnar sig.
Översättning: SDI Media Group