Vi glemmer aldri hva du gjorde for oss, Duke.
Vi står her på grunn av deg, kamerat.
Sov godt, soldat.
Våpenbrødrene dine hilser deg.
Kom, folkens, jeg vet om en bistro i nærheten.
Første runde spanderer... han?
Nei, det er ikke mulig.
Det er da... Det er deg.
-Hvordan går det, gamle krigs... -Kan jeg hjelpe, småen?
Beklager, kamerat. Jeg trodde du var en jeg kjente.
En jeg tjente med under krigen. Det er 50 år siden.
Du kan ikke være gammel nok.
-Han kunne sikkert vært faren din. -Eller noe sånt.
Beklager forstyrrelsen.
-Pass på deg selv. -Ja, Ernie, du også.
Jeg skulle gjerne blitt med på bistroen, men du ville neppe forstå.
Fyrer som ham var verdt tusen av deg, gamling.
Ekte, sterke helter.
Hvordan våget du å stikke før jeg fikk fingrene i deg?
Du snøt meg, gamling. Snøt meg for hevn.
Snøt meg for rettferdighet. Det er ikke rettferdig.
Du stjal fra meg gleden ved Paris for alltid.
I 1944 i Paris var det ikke mye glede å spore.
Jeg jobbet for etterretningsfolka i OSS da.
Jeg gjorde alle snikjobbene som måtte gjøres.
Den kvelden tok jeg en liten spasertur gjennom Montmartre.
Adolfs marsjerende tufser hadde lukket stedet hermetisk.
Hva?
Achtung! Du på taket, overgi deg straks.
-Kom ned nå, ellers skyter vi. -Ikke noen gunstig start.
Du har fem sekunder. Kom ned nå!
Én, to, tre, fire...
Se! En fugl.
Kanskje det er en amerikansk spion.
STENGT
-Natta har øyne. -Frihetens øyne sover aldri.
Kom inn fort, monsieur.
Velkommen, monsieur. Jeg er Justine. Friheten trenger deg.
Alltid. Jeg heter Logan.
Tiden er dyrebar.
Forsiktig, jenta mi.
Vi er ikke alene her.
Sansene dine er så gode som de hevder, småen.
-Happy Sawyer, ikke sant? -Kaptein Sawyer for deg.
-Kun mine menn får kalle meg Happy. -Jeg skjønner hvorfor.
Se på disse. Dette stedet heter Château du Mort.
Andre Cocteau, en forsker som er viktig for oss, holdes fanget her.
Slottet ligger på en fjern fjelltopp, nesten umulig å nå på normalt vis.
Din oppgave er å få Cocteau ut derfra eller å lukke munnen på ham.
Ikke noe problem.
-Støtten din møter deg underveis. -Jeg jobber solo, kamerat.
Tro meg, Logan. Denne fyren kommer du til å like.
Greit. Hvis det var alt, så har jeg et fjell å temme.
Vent! Et øyeblikk, monsieur.
Det er én ting til du skal vite om Andre Cocteau.
-Hva da? -Han er faren min.
Topp.
Lykke til, min venn. Vær forsiktig.
Forsiktig er mellomavnet mitt, vesla.
Jeg hadde det ikke bedre med jobben enn henne.
Men krig handler mye om å late som om.
Stopp.
Ikke gjør meg noe, vær så snill!
Du burde ha tenkt på det før du brøt utgangsforbudet.
Hei!
Skitne svin. Vi skal...
Ja?
Du og hvilken hær?
Ok, dumt spørsmål.
Hva er galt, drittsekker? Gått tom for unger å jule opp?
-Trenger du hjelp, vennen? -Amerikanske hund.
Legg ham ned som hunden han er.
Bedre menn enn dere har prøvd. Og alle har mislyktes.
-Vi fikk vel fram poenget vårt. -Men jobben er ikke over.
Her, gutten min. Denne er visst din.
Leve Frankrike! Leve friheten!
-Hvis jeg har noe å si om det. -De kommer med forsterkninger.
-La oss stikke. -Enig.
Hvis du er Logan, så er jeg støtten din. Jeg er Captain America.
Virkelig? Det hadde jeg aldri gjettet.
Jeg kunne ikke tro det. Mr. USA, gummidrakt og alt mulig.
Sawyer hadde rett. Denne partneren likte jeg.
Etterretningen var riktig. Stedet er helt forseglet.
Vi trenger en boksåpner for å komme inn.
Ingen boksåpner, men disse duger nok.
Smart lite triks. Men denne klatreturen blir ikke lett.
Var det lett, kunne hvem som helst gjøre det.
-Jeg liker stilen din. -Bare jeg kunne si det samme.
Hvor fikk du den stjernestrødde apedrakten fra?
Kamuflasje ville vært mindre oppsiktsvekkende.
Jeg er mer enn bare en soldat.
Denne drakten gjør meg til et symbol på alt vi kjemper for.
Et symbol på stolthet, på håp.
Jeg hadde aldri gått i en sånn. Den må klø.
Vi er oppe. Neste skritt er å gå inn.
-Det blir visst klar... -Hei!
Stopp!
-Hva sa du? -Disse greiene er ikke så verst.
Prøv denne. Det lukter frykt.
Hva er dette?
Hvem er dere?
Vi er venner, vi skal ta deg med ut herfra.
Opp med farta før flere av vennene dine kommer.
Nei, jeg kan ikke. La meg være.
Kom igjen, professor. Dattera di venter på deg.
Ikke vær redd. Vi skal holde deg i sikkerhet.
Nei, dere skjønner ikke. Dere må la meg være her før...
Ingen tid til å diskutere.
-Hva gjorde du med ham? -Noe jeg lærte før krigen.
Ingen fare. Han klarer seg.
-Hva skjedde? -Beklager, det var til ditt beste.
Vi får deg ut herfra før...
-Hva foregår? -Ikke nå igjen.
-Vær så snill, bare gå. -Ikke uten deg.
Vi har få sekunder før stedet kryr av...
Gjett om igjen.
Vil dere ha professoren tilbake, må dere forbi oss først.
Glem det, Logan. De får ikke skade professoren.
Jeg vil få fingrene i den som startet alarmen.
-Du har allerede hatt din sjanse. -Hvem i...
Red Skull, din slakter.
Kjære Kapitän. Du smigrer meg. Bra du startet alarmen, professor.
Du er virkelig verdifull for saken vår.
Jeg vet ikke hvorfor du avslørte oss.
Men jeg ville ha fem minutter alene med deg for å vise hva jeg synes.
Fascinerende leke.
Jeg har alltid villet se om den er så uknuselig som de sier.
Kanskje vi finner det ut senere.
Red Skull, vent. Hva med Cocteau?
Glem ham, Kapitän. Han er én av oss nå.
Og du har mer påtrengende bekymringer.
-Vi har lite tid til å komme vekk. -Og hvordan gjør vi det?
Hvis bare jeg hadde skjoldet mitt.
Er det alt? Ikke noe problem.
Jeg har strevd mer med å åpne tunfiskbokser, kamerat.
Gjør deg klar, stjernegutt.
Nå går det løs.
Da står vi vel likt.
-Vet du hva jeg liker med dette? -Fortell.
-Oddsene er hundre til én mot oss. -De har ikke en sjanse.
Går det framover, herr professor?
Prototypen på muldvarproboten er snart klar til testing, herr Skull.
Å overbevise deg om å ta del i vår sak er kanskje min største triumf.
Tenk at jeg en gang tvilte på lojaliteten din.
-Vi undervurderte visst doktoren. -Du igjen.
-Gjør dere dette ofte? -Ja, men dette blir siste gang.
Bli kvitt dem!
Dårlig idé, hanemarsjerere.
Logan, jeg tror faktisk du liker dette.
-Det er nok! Jeg tolererer ikke mer. -Hvem ga deg et valg?
Ta deg av resten, du. Red Skull er min.
Kom hit, Kapitän. Denne dagen har jeg ventet lenge på.
Herr professor, styringen, fort.
-Monsieur Skull. -Professor!
Fjols! Må jeg gjøre alt selv?
Du var nysgjerrig på doktor Cocteaus arbeid, Kapitän.
Muldvarpen har våknet.
Muldvarp, hva?
-Den ligner et mareritt. -Flytt deg!
Nå er det min tur.
Hei, Cap!
Ferdig.
Jo større de er...
Auf wiedersehen, herr Kapitän!
Ja!
Kom, herr professor. Det er på tide å dra.
Nei! Du slipper ikke unna igjen, Skull.
Nei!
-Takk for sist, stjernegutt. -Takk, men vi er ikke ferdig ennå.
Noe tegn til ham?
Der!
Kom igjen.
Nei!
Farvel, herr Kapitän. Inntil vi møtes igjen.
Jeg lover deg, Skull, at det blir en neste gang.
-Alt vel med deg og Canuck, Cap? -Så godt som forventet.
Takk fra hjelpa i grevens tid.
Dere traff slottet på helt rett tidspunkt.
Det er iallfall én base Adolfs ekspertpanel ikke bruker igjen.
Hva er dere så glade for?
Misjonen mislyktes jo. Vi skulle hente Cocteau.
I stedet mister vi rotta og Skull.
Logan, robotprosjektet deres er stoppet. En stor lab er ødelagt.
Vi tar det vi kan få i denne krigen.
Min krig er ikke over før Cocteau får svi for forræderiet.
Jeg så deg aldri igjen. Og nå kommer jeg aldri til det.
Hvordan kunne de begrave en sviker som deg i denne hellige jorden?
Fordi, min venn, du ikke kjenner hele historien.
Justine?
Ja, min venn.
-Årene har vært gode mot deg. -Og mot deg, vesla.
Det er godt å se deg igjen, Logan.
Jeg vet ikke hvorfor.
Det har gått 50 år. Alt jeg tenker på er å hevne meg på faren din.
Jeg skjønner. Det gjorde han også.
Dessverre var det hans plikt å forråde deg.
-Hva? -Faren min var ingen forræder.
Han var en dobbeltagent som jobbet for de allierte.
Hvis han var på vår side, hvorfor ble vi sendt for å redde ham?
For å risikere livet vårt?
For å gjøre hans frafall mer overbevisende.
Etter deres mislykkede redning jobbet faren min bak fiendens linjer-
-resten av krigen og saboterte forskningen deres.
Han forsinket deres V2-raketter. Han stoppet atombomben deres.
På sin måte hjalp han oss med å vinne krigen.
-Jeg vet ikke hva jeg skal si. -Det var fryktelige tider, min venn.
Vi spilte alle ulike roller.
Takk for at du spilte din rolle.
Kom nå. Jeg vet om en liten bistro i nærheten.
Vi kan spise og mimre.
Det høres topp ut, vesla. Bare gi meg et øyeblikk.
Jeg må gjøre noe først.
Kom. Det er på tide at vi skåler for minnet om faren din.
Andre Cocteau vitenskapsmann, far og helt
Tekst: Anna Bjørshol