Vi glömmer aldrig det du gjorde för oss, Duke.
Vi står här tack vare dig, kompis.
Sov gott, soldat.
Dina bröder hälsar dig.
Kom, grabbar. Jag känner till en liten bistro i närheten.
Första rundan betalar...han?
Nej, det är inte möjligt.
Det är du!
-Hur är det, gamle War... -Kan jag hjälpa dig?
Ledsen, kompis.
Jag trodde att du var nån annan.
En kille som jag stred med. Vi börjar att bli gamla.
Du är inte gammal nog.
-Han kunde ha varit din far, eller nåt. -Ja, eller nåt.
Ledsen att störa dig.
-Ta hand om dig. -Ja, Ernie. Du också.
Jag hade gärna gjort er sällskap, men ni hade aldrig förstått.
Såna som han är värda tusen av dig, gamle man.
Riktiga hjältar.
Hur vågade du gå och dö ifrån mig?
Du lurade mig! Du lurade mig på min hämnd!
Lurade mig på rättvisan. Det är inte rätt.
Du tog Paris från mig för alltid.
1944 fanns det inte mycket att glädjas åt i Paris.
Jag jobbade för underrättelsetjänsten OSS
med alla olika sorters hemliga uppdrag.
Den kvällen tog jag en lugn promenad i Montmartre.
Farbror Adolfs marscherande dumbommar höll ett vakande öga.
Vad?
Achtung! Du på taket. Ge upp omedelbart.
-Kom ner nu, annars öppnar vi eld! -Det var ingen lovande början.
Du får fem sekunder på dig. Kom ner nu!
Ett, två, tre, fyra...
Titta! En fågel!
Det kanske är en amerikansk spion.
STÄNGT
-Natten har ögon. -Frihetens ögon ska aldrig sova.
Stig in, monsieur.
Välkommen. Jag heter Justine. Friheten behöver dig.
Frihet behövs alltid. Logan var namnet.
Vi har ont om tid.
Försiktigt.
Vi är inte ensamma.
Dina sinnen är det inget fel på, kortis.
-Happy Sawyer. Visst? -Kapten Sawyer, om jag får be.
-Bara mina män kallar mig Happy. -Jag förstår varför.
Ta en titt på det här. Stället kallas Château du Mort.
En av våra viktiga forskare hålls fången där, Andre Cocteau.
Slottet ligger på en bergstopp, oåtkomligt för de flesta.
Ditt uppdrag är att befria honom. Om det misslyckas, så tysta honom.
Inga problem.
Din kompanjon möter upp dig.
Kompanjon? Jag jobbar solo.
Tro mig, Logan. Du kommer att gilla honom.
Visst. Om det var allt har jag ett berg att tämja.
Kan nu vänta ett ögonblick, herrn?
Det är en annan sak ni bör veta om Andre Cocteau.
-Vad? -Han är min far.
Toppen...
Lycka till. Var försiktig.
Försiktighet är mitt mellannamn.
Jag var inte så säker på utgången
men i krig måste man spela självsäker.
Stopp!
Skada mig inte! Jag ber!
Det borde du ha tänkt på innan du bröt mot utegångsförbudet.
Hallå där!
Ditt smutsiga svin! Vi ska...
Jaså?
Du och vilken armé?
Det var en dum fråga.
Vad är problemet? Har ni slut på barn att klå upp?
-Behöver du lite hjälp? -En amerikansk byracka.
Skjut ned honom som den hund han är.
Bättre män än du har försökt sig på det och alla har misslyckats.
-De fattade nog poängen. -Men än är vi inte klara.
Här, grabben. Det här är väl ditt?
Vive la France! Vive la liberte!
-Om jag har nåt att säga till om... -Ska vi ta in förstärkning?
-Vi borde sticka. -Jag håller med.
Om det är du som är Logan så är jag din kompanjon, Captain America.
Jaså? Det hade jag aldrig kunnat tro.
Jag kunde inte tro det. Mr USA med gummidräkt och allt.
Sawyer hade rätt, jag gillade min nya partner.
Underrättelsetjänsten hade rätt. Allt är igenbommat.
Vi behöver en kapsylöppnare för att komma in.
Nån kapsylöppnare har jag ingen, men dessa kanske funkar.
Vilka praktiska mojänger. Men det blir en tuff klättring.
-Vore det lätt hade alla klarat det. -Jag gillar din stil.
Jag önskar att jag kände detsamma.
Var fick du tag i din glimrande stjärndräkt?
Militärkläder vore inte lika uppseendeväckande.
Jag är mer än bara en soldat.
Den här dräkten gör mig till en symbol för det vi kämpar för.
En symbol för stolthet och hopp.
Mig får du inte på en sån dräkt. Den måste klia nåt hemskt.
Uppe. Nu ska vi ta oss in.
-Det kommer att.. -Hallå!
Stopp!
-Vad säger du nu, då? -De här är inte så pjåkiga.
Prova här. Det luktar rädsla.
Vad är det som händer?
Vilka är ni?
Vi ska hjälpa dig ut härifrån, professorn.
Bäst att vi skyndar oss innan nån mer kommer.
Det går inte. Lämna mig ifred, är ni snälla.
Kom, professorn. Din dotter väntar på att få träffa dig.
Du behöver inte vara rädd. Vi skyddar dig.
Nej, ni förstår inte. Ni måste gå innan...
Vi hinner inte prata längre.
-Vad gjorde du? -Nåt jag lärde mig i kriget.
Han kommer att bli bra.
-Vad hände? -Förlåt. Det är för din egen skull.
Vi ska få ut dig innan...
-Vad är det här?! -Inte en gång till.
-Snälla ni. Lämna mig. -Inte utan dig.
Om några sekunder kommer hela stället att...
Där tar du fel.
Vill ni ha professorn så får ni ta er förbi oss först.
Glöm det. Vi kan inte riskera att skada professorn.
Jag vill lägga vantarna på den som utlöste larmet.
-Du har redan fått din chans, lille man. -Vem...?
Red Skull, din mördare!
Min kära kapten, du smickrar mig. Tack för att du utlöste larmet, professorn.
Du är sannerligen en tillgång.
Jag vet inte varför du gjorde så
men jag hade gärna fått fem minuter ensam med dig för att visa hur jag känner.
Vilken fascinerande leksak.
Jag har alltid velat testa vad den går för.
Det kanske vi kan ta reda på sen.
Vänta, Red Skull! Vad händer med Coctaeu?
Glöm honom, kaptenen. Han är en av oss nu.
Du har annat att bekymra dig om.
Vi har inte mycket tid på oss.
Har du några idéer?
Om jag bara hade min sköld.
Är det allt?
Inga problem.
Det här är lättare än att öppna en tonfiskburk!
Gör dig redo, guldgossen!
Nu gäller det!
Nu ligger vi lika.
-Vet du vad jag gillar? -Berätta.
Våra odds är en mot hundra.
De har inte en chans.
Hur går det, herr professor?
Prototyproboten kan börja att testas om några timmar, herr Skull.
Att övertala dig att ansluta till oss är nog min största triumf.
Tänk att jag tvivlade på dig.
-Vi underskattade vår gode doktor. -Ni två!
-Gör ni det här ofta? -Ja, men nu är det sista gången.
Döda dem!
Det var ingen bra idé, soldater.
Du verkar njuta av det här, Logan.
-Det räcker! Jag har fått nog! -Det är inte ditt beslut!
Du tar hand om de andra. Red Skull tillhör mig.
Kom här, herr kapten. Jag har väntat på denna dag.
Herr professor! Ge mig kontrollen, snabbt!
-Herr Skull. -Professorn!
Din dumbom! Måste jag göra allt själv?
Du var nyfiken på dr Cocteaus arbete, kaptenen.
Sleeper har vaknat.
Sleeper?
-Det liknar snarare en mardröm. -Akta!
Nu är det min tur.
Hör du, kaptenen!
Nu du.
Ju större de är...
Adjö med dig, herr kapten.
Kom, professorn. Det är dags att gå.
Nej! Du kommer inte undan igen, Skull.
Nej!
Nu ligger vi lika.
Tack. Men vi är inte klara ännu.
Ser du honom?
Där!
Kom!
Nej!
Farväl, herr kapten. På återseende!
Jag kan lova att vi ses igen.
-Kapten! Mår ni bra? -Ja, under förutsättningarna.
Tack för hjälpen.
Timingen var utmärkt.
Det är en bas mindre för farbror Adolf att nyttja.
Vad är ni så glada över?
Vårt uppdrag misslyckades. Vi skulle hämta med Cocteau.
Istället försvann både han och Skull.
Deras robotprojekt stoppades och labbet förstördes.
Vi får vara nöjda med det lilla.
Mitt krig är inte över förrän Cocteau har fått sota för det här.
Jag såg dig aldrig mer, och får aldrig göra det.
Hur kan de begrava en förrädare som du i den här heliga jorden?
För att du tråkigt nog inte känner till hela historien.
Justine?
Ja, vännen.
-Du ser fortfarande bra ut. -Du med.
Så fint att se dig igen, Logan.
Jag vet inte varför...
Det har gått femtio år, men jag vill fortfarande hämnas på din far.
Jag förstår. Det gjorde han också.
Det var hans plikt att förråda dig.
-Vad? -Min far var ingen förrädare.
Han var en dubbelagent som jobbade för de allierade.
Varför skickades vi då dit att rädda honom?
Vi riskerade våra liv.
Det var för att det skulle verka mer övertygande.
Tack vare din misslyckade insats kunde min far jobba mot fienden
under resten av kriget och sabotera deras research.
Han förhalade deras V-2:or och stoppade deras atombomb.
På sitt eget sätt hjälpte han oss att vinna kriget.
-Jag vet inte vad jag ska säga. -Det var hemska tider.
Vi spelade alla olika roller.
Tack för att du spelade din roll.
Kom. Jag känner till en liten bistro i närheten.
Vi kan äta och prata gamla minnen.
Det låter toppen. Ge mig ett ögonblick bara.
Det är nåt jag måste göra.
Det dags att vi tar ett glas till din fars minne.
ANDRE COCTEAU FORSKARE, FAR OCH HJÄLTE
Text: Therese Nilsson