Med al respekt kan jeg ikke forstå, at de ting, der foregår
i Whitechapel er en mand i tresserne.
-Vær nu alvorlig, dr. Xavier. -De må tro på mig, kommissær.
Dr. Nathaniel Essex står bag.
Alle, der har set denne slagter, siger, at det er en yngre mand.
Jeg kan ikke beskylde en videnskabsmand for de umenneskelige uhyrligheder.
Essex er ikke menneske. Ikke mere!
Efter at have fulgt ham Jorden rundt tror jeg ikke, at han har været det.
Få vognen væk!
Hvordan er det, De kender denne gale Essex?
Jeg blev opmærksom på hans besættelser i året 1859.
Da var han ansat af lord Grey, hans velgører og svigerfar.
Essex var fascineret af Charles Darwins teorier.
Især hans banebrydende arbejde i "Arternes oprindelse".
Jeg er overbevist om, at naturlig udvælgelse har været den primære,
men ikke eneste evolutionsmetode. Jeg åbner for spørgsmål.
Mr Darwin, Deres teori forklarer variation hos laverestående dyr,
men hvordan forklarer den den menneskelige sjæl?
Blev vi ikke skabt i Guds billede?
Jeg har endnu ikke arbejdet med menneskeheden.
Men det gør jeg måske senere.
Burde naturlig udvælgelse ikke foregår inden for den naturlige bestand?
-Dyr, grøntsag eller menneske? -Jo, det er sandt.
Vi har fjernet os fra den naturlige udvælgelses mekanismer,
er det så ikke på tide med menneskehedens næste evolutionsskridt?
Nej, slet ikke.
Mennesket konkurrerer stadig, og der er naturlig udvælgelse.
Ja, De havde et spørgsmål.
-Mr Darwin. Jeg er dr. Nathaniel Essex. -En fornøjelse.
Jeg ville tale med jer om min egen forskning.
Jeg har observeret muterede mennesker og har afprøvet nogle af dine teorier.
Det her er farlige tider for frit tænkende videnskabsmænd.
Jeg ser frem til at læse om det, når De offentliggør det.
Jeg har uigendrivelige beviser. Og med Deres støtte...
I lyset af den lunkne modtagelse, mine teorier fik her,
er det vist mig, der har brug for Deres støtte.
Vær tålmodig, min dreng. Og diskret.
Mr Darwin, lad mig præsentere dr. James Xavier.
Grey Halls læge.
Dr. Xavier, mener De så, at jeg er kætter eller bare gal?
Jeg respekterer Deres tidligere arbejde.
Men naturlig udvælgelse overser den guddommelige indblanding.
Så må det være kætter.
Undskyld mig, de herrer.
Jeg er træt af denne debat. Hvordan har Rebecca det?
Hvis min kones tilstand har ændret sig, er det til det værre.
-Ser du til hende i aften? -Naturligvis.
Han var i stand til at behandle sin kone, men det blev anset for upassende,
som det også gør nu, at en læge behandler sin egen familie.
James, er der godt nyt om min datter?
Ikke endnu. Men jeg er sikker på, at behandlingerne nok skal virke.
Hvorfor indrømmer du ikke, at du ikke aner, hvad min kone fejler?
-Du fornærmer mig! -Nej... Tilgiv mig, min ven.
-Det er min frustration. -Det forstår jeg.
Søvnmangel. Godnat.
Det er hans arbejde, der bekymrer mig. Hans idéer er på grænsen til blasfemi.
Det forstår jeg. Man han er min svigersøn.
Og en af de få, der kan få min datter til at smile.
Jeg turde ikke indrømme det, men Rebeccas lidelse undrede mig.
Rebecca, skat. Jeg skal bruge en blodprøve mere.
Er jeg din kone eller dit forsøgsdyr?
Du er det mest værdifulde i verden.
Og derfor må jeg gøre alt, for at du får det bedre.
Essex' laboratorium lå på et psykiatrisk hospital
i den vestlige ende af ejendommen.
Som leder af hospitalet hjalp Essex de stakler,
der på grund af noget medfødt ikke kunne fungere i samfundet.
Berygtede ruffere vidste, at han ville betale godt.
De hjalp ham med at finde særlingerne ved de omrejsende markeder,
hvor de tjente til dagen og vejen.
Jeg glemmer aldrig, da jeg ankom med Darwin
og så afsløringen af Essex' værk.
De har fanget mig ved godt helbred og i godt humør, dr. Essex.
Vi glæder os til at høre om Deres opdagelser.
Det skal I nu, de herrer. Denne vej.
Min interesse er ikke i gradvis mutation, der sker over årtusinder
Men i de spring, der kan ske i en enkelt generation.
De herrer, lad mig præsentere jer for morgendagens mænd. Mr Fuente.
I genkender sikkert elektroskopet.
En anordning, der viser påvirkningen af en elektromagnetisk ladning.
Mr Flannery, tak.
Dr. Essex, jeg er målløs.
Jeg forventede et mindre gennembrud.
I stedet fornærmer De disse lærde mænd med cirkusnumre og kvaksalveri.
-Men... -Undskyld mig.
-Jeg har ikke tid til fjollerier. -Nej! Vent!
Jeg har opdaget arvelighedens mekanismer.
Jeg gør en ende på arvelige lidelser. På alle lidelser!
Mennesket skal endelig herske fuldstændigt over sin egen krop!
Vi bliver end bare mennesker. Vi bliver guder!
-I guder. De er jo gal. -Tåber! Gamle, blinde tåber!
Vil I se beviser? Jeg skal give jer beviser! I overflod!
Jeg skal vise jer! Jeg skal vise verden!
Men hvad har det med sagerne her i East End at gøre?
Det er kun halvdelen af historien. Hvis De bare...
Nå, dr. Tror De stadig, at det her er en forsmået videnskabsmand?
Han har ændret selve naturen.
Jeg tror, at det væsen, der står bag det her,
er et resultat af denne mands dystre eksperimenter.
Jeg beder Dem om at følge med mig til Mansell Street.
Vi har chancen for at stoppe den mest diabolske galning.
Jeg fortæller færdigt undervejs.
Efter sin udelukkelse fra Royal Society, blev Essex endnu mere besat.
Men det fejlede gang på gang. Tiden gik, og han blev kun mere tilbagetrukket.
Excentrisk. Fanatisk.
Historier om sære hændelser på hospitalet cirkulerede i parlamentet.
De nåede også aviserne.
Essex og lord Grey blev uvenner, og Rebeccas lidelse forværredes.
Lægevidenskabens mest avancerede teknikker nyttede ikke.
Essex kæmpede stadig for at redde Rebecca,
men hans voksende fascination af mutation blev altoverskyggende.
Ja! Ja, jeg gjorde det!
Er jeg gal, Darwin? Tåbe!
De er kun en skabelsens tilskuer,
mens jeg er blevet skaberen selv!
Fremragende. Jeg føler mig som født på ny.
-Hvad gør du ved os? -Bare rolig, venner.
Med disse transfusioner bliver I mere end bare mænd. Meget mere!
Bemærkelsesværdigt. Ikke en eneste vabel.
Jeg forstår det ikke.
Hun er bleg, men hun er kommet sig på overraskende vis, lord Grey.
-Hvad er der galt? -Jeg måtte ikke sige noget.
Det betyder jo ikke noget nu. Nathaniel har behandlet mig.
-Hvad har han? -Hvilke behandlinger?
Nu ikke så misundelig, James. Du sagde selv, at det var overraskende.
Hvor vover han? Det arrogante lille opblæste pjevs.
Vi bør ikke forstyrre Rebecca på dette tidspunkt.
James, tal med Essex. Måske lytter han til dig.
Vi må finde ud af, hvad han har givet hende.
Essex! Det er Xavier! Jeg må tale med dig.
Ja, James. Kom indenfor.
-Dr. Essex, jeg... -Jeg er ikke læge længere, James.
Taler de stadig om mig i Royal Society?
Ja. De taler om dystre eksperimenter, som du siges at stå bag.
Det må jeg huske, når jeg bliver slået til ridder. Efter dig.
Er det her dit hospital?
Fra en beskeden begyndelse er der udrettet fantastiske ting.
-Nej, ikke mere! -Du godeste.
Selv dyr fortjener ikke den behandling.
Er den behandling, de får udenfor, da bedre?
Lad disse stakler gå! Med det samme!
De er ufærdige.
Jeg kan ikke lade dig gøre det her.
-Du er jo blevet gal. -Jeg er ikke gal.
Jeg lader dig ikke stoppe mig, James.
-Det er slut, Nathaniel. -Nej! Mit arbejde! Mine forsøgspersoner!
-Hvad...? -Bliv her! Mine børn! Nej!
Dæmoner! Selve djævlens afkom.
De dukkede op ud af mørket. Dæmoner fra Hades' ild!
-Det var ikke med vilje! -Flannery! Vochek! Mine børn!
Fang ham!
Jeg er bange, herre. Hvorfor har du forladt mig?
Hvis du er nådig, så frels mig fra det her.
De må ikke gøre mig fortræd!
Herren holder af alle sine væsner. Hvorfor skulle han have forladt Dem?
Jeg ville finde arbejde, så jeg kunne sende penge til Irland.
Sulten...
Jeg gør Dem ikke noget. Jeg hedder James Xavier. Jeg er læge.
-Nej! Det sagde den anden også! -Jeg er ikke som den galning.
-Jeg vil hjælpe Dem. Hvad hedder De? -Flannery. Thomas Flannery.
-Der er en af dem! Dæmon! -Bliv, hvor I er! Hør på mig!
-Det er dr. Xavier! Lad ham tale! -Denne mand er ingen dæmon!
-Han er et monster. -Nej! Han er anderledes, ja.
Født med evner, der måske skræmmer os. Men det bestemte han ikke selv.
Ikke mere end vi bestemmer vores øjenfarve.
De sande monstre går blandt os uopdaget.
Der er jeres monster! Nathaniel Essex!
-Essex! -Galningen fra Grey Hall!
-Slagter! Kætter! -Nej! Hold jer væk.
-Hvad I alverden? -Tåber! Hvem er I at dømme mig?
-Hvad sker der? Larmen? -Vi må flygte til kontinentet, min kære.
Hvad sker der? Det gør ondt!
Hvad har du gjort ved dig selv? Behandlingerne.
-Hvad har du gjort ved mig? -Bare rolig, elskede.
Sammen er vi den nye begyndelses Adam og Eva.
Rebecca!
Folkemængden slog hurtigt til. De viste ingen nåde.
Essex var væk. Han laboratorium og noter brændte op.
Jeg formåede kun at finde galningens dagbog.
Lord Grey tilbragte resten af livet med at arbejde for mutanter i London.
De fleste forsvandt ned i kloakkerne.
Rebecca sagde aldrig et ord igen.
Jeg selv rejste verden rundt i jagten på Essex.
Jeg så følgerne efter hans eksperimenter og hans "nye mænd".
Min søgen endte her. Jeg sporede Essex til lejligheden ovenpå.
Kom så.
Jeg har de prøver, De bad om, dr. Essex.
Tåbe, Jack! Jeg skulle bruge den levende. Jeg gav dig liv!
-Jeg kan gøre min skabelse om. -Beklager, dr. Essex.
Essex findes ikke længere.
Fra denne dag skal du kalde mig Mister Sinister.
Jeg forstår det ikke.
En sidste hån. Jeg frygter, at jeg aldrig fanger ham.
Men hvis jeg ikke formår det, håber jeg, at en anden kan.
Oversat af: Helle Virenfeldt Smith