I tidigare avsnitt...
Vad är det för ställe? En regnskog i Antarktis?
-Det är så storslaget. -Det kallas Savage Land.
Magneto!
Är det här så klokt, Charles?
Om du vet ett annat sätt att ta sig till mitt plan så är jag öppen för förslag.
-Försiktigt, Magneto! -Ursäkta, Charles.
Jag är van att det är lättare att ta sig uppför klippväggar.
-Hur långt är det kvar? -Tro mig, det vill du inte veta.
Det är mycket jag inte vet om Savage Land.
Vi blir angripna!
Skyriders!
Bra gjort, Charles.
Vi klarade det.
-Jag visste att det hade klarat sig. -Mirakulöst nog, som vi.
Inte länge till!
Mina mutater!
Snälla, överge oss inte igen...
...före detta mästare.
Dåraktige Amphibius.
Vet ni inte att ni inte får gå emot er skapare?
Inte längre!
Titta bort, Charles! Se henne inte i ögonen!
Du talar som om han hade ett val.
Överlämna er vilja till mig. Böj er för Vertigos kraft.
De ska inte orsaka fler problem.
Utmärkt.
Nu för vi dem till mästaren.
Han får avgöra om de ska leva som slavar...
...eller gå under som de hundar de är!
Spela upp meddelandet igen, Jean.
Jag vill komma tillbaka.
Nej, ut härifrån!
Snabbt! Branston Theater. Jag behöver er nu! Wolverine!
Om det inte är Morph äter jag upp Black Bird.
Du ska komma hem.
Existerar sann ondska i denna eländiga värld?
När jag intar brygden som jag har skapat blir hemligheten äntligen min.
-Det är han! Vi tar honom. -Vänta! Låt honom bli klar.
Nej! Smärtan! Vilken fruktansvärd plåga.
Henry Jekyll kan inte uthärda sådan vånda.
Men det är betydelselöst för...
...Edward Hyde!
Kom! Vi får inte tappa bort honom.
-Fint uppträdande, min vän. -Vilka är ni?
Sluta låtsas, Morph. Vi fick din inbjudan.
Morph? Honom har jag aldrig hört talas om, främling.
Jag heter Murphy.
Vad är det, Morph?
Bort härifrån! Nu!
Jag vet att han iakttar oss.
Han vill åt dig och Jean. Han har professorn. Han...
-Professorn? -Oroa dig inte. Vi överger dig inte.
Kom igen, fladdermusfejs! Visa dig!
Nu har jag dig, lillen.
Försiktigt med Summers och miss Grey.
Tyst, Zabu. Det passar inte nu.
När mutaterna slåss mot Magneto kan vi använda deras kamp mot dem.
Kom, broder. Vi har mycket att göra.
När stunden sedan är inne får Ka-Zar sin hämnd.
Där, Zabu! Trehörningarna som vi såg förut.
Kom, broder. Jag behöver din styrka.
Spring, trehörningar! Fly för era liv!
Vad är det för ljud?
-Som om åska närmar sig. -Men jag ser inga moln.
Vid mästaren... Nej!
Ka-Zar!
-Den här vägen! Följ mig! -Vem...?
Det finns inte tid att förklara.
Svin! Ni lät dem komma undan!
Mästaren blir inte nöjd.
-Tack. Du räddade... -Spara på tacksamheten!
Vem är du och varför har du fört Djävulen Magneto tillbaka till vårt land?
Om han inte hade skapat mutaterna
skulle vårt folk inte vara förslavat och min hustru inte vara fången!
Det räcker. Oavsett hans förbrytelser bär Magneto inte skulden för det här.
Mutaten Amphibius sa att han lydde order från någon som han kallade "mästare".
Han kanske menar Sauron.
Han och dina mutater har förslavat människorna här
och fört många till ditt citadell. Däribland min älskade Shanna.
Då var det henne som vi såg Sauron föra bort. Hur kan vi hjälpa till?
-Ska jag lita på honom? -Du har inte mycket till val.
Om Magneto sviker mig igen får du, Xavier, drabbas av min hämnd.
I dag gör vi en räd mot citadellet och befriar mitt fängslade folk.
Vad har du gjort med Xavier?
Scott och Jean. Kul att se er igen.
Vänligen hämta våra gäster.
Jag ska anstränga mig för att hjälpa till.
-Två X-Men, inslagna. -Mycket omtänksamt, George.
Nu så...
Det räcker!
Wolverine... Scott!
Ner!
Jag vill åt Sinister!
Kom igen, Sinister. Vill du ha mig?
Här är jag.
Ruckus!
Problemet med de här människorna är att man måste skrika för att höras.
-Bra gjort, Ruckus. Jag är stolt över dig. -Det är vad jag lever för.
Ni undkom mig en gång, X-Men. Ni har inte samma tur igen.
Snabbt, mina barn. Gör det bekvämt för våra gäster på planet, så åker vi.
Inte för bekvämt.
Jag vill inte vara en börda.
Stoppa honom! - Ruckus, för Jean Grey till planet!
Håll dig på avstånd, lille man.
Jean!
-Du tog fel tjej, tjockis! -Nej, det gjorde han inte.
Jag sa ju att jag inte går att lita på.
Kom nu, pojkar.
Jean!
Nej!
Lugn, kompis. Vi ska hitta henne oavsett vad som krävs.
Ditt citadell, Magneto. En farsot i hjärtat av vårt rike.
Det var inte menat så. Jag hade stora visioner för den här världen.
Tyvärr medför mäktiga mäns visioner oftast
kamp och elände för dem vars liv borde förbättras.
Tack.
Det verkar blåsa en kylig vind.
Den har blåst sedan den dag då Magneto kom till Savage Land.
-Tiderna förändras, djungelherre. -Inte människorna.
Den här passagen leder oss upp precis bakom laboratoriet.
Zabu är orolig för det här. Det är jag också.
Det gör du rätt i, dåre!
Men hur?
Mästaren upptäckte din hemliga passage för längesedan.
Var var vi nu?
Kom! Vi hittar ett annat sätt att befria min älskade.
-Snabbt! Vi hinner ta dem! -Nej! Låt dem vara...
...så länge.
Vi har de två som vi helst ville ha.
-Är du mästaren? -Tig!
Du är inte värdig att uttala hans namn!
Nej.
Jag bevakar bara dessa attiraljer medan mästaren är borta.
Du kan kalla mig Brainchild.
Snabbt nu! Kedja fast dem vid väggen!
Vi har jobb att göra!
-Vad gör du? -Det räcker, Brainchild.
Mästare! Äntligen har ni återvänt.
-Mr Sinister? -Namnet är bekant.
Jag är inte imponerad.
Professorn? Tack och lov att du lever!
Vi har varit så oroliga och rädda!
Förlåt att jag har gjort er oroliga.
Som du onekligen har märkt, Magneto,
har jag ändrat en del saker sedan jag ärvde den här primitiva inrättningen.
Ett vävnadsprov från Sauron har lagts in i den här apparaten
och gör att vi kan suga ut energi från alla mutanter i Savage Land
och göra deras krafter verkningslösa.
Mutaterna verkar opåverkade.
De har vidtagit skyddsåtgärder.
Jag insåg inte att en biverkan skulle bli er förmåga att gå, professorn.
Hoppas att det gladde er.
-Vad vill du, Sinister? -Jag vill åt ert innersta. Ert...
Pojkar... Morph är på väg att göra något som vi alla kan komma att ångra.
Kämpar du fortfarande emot mig?
Jag är fri från dig!
Otroligt dålig tajming, tyvärr. Nu tvingas du dela professorns öde.
Med stolthet! Jag dör heller som en X-Man än lever som din slav!
Jag borde ha låtit dig dö.
Nu vill jag bara att professorn anropar sina elever och för dem hit.
-Det gör jag aldrig. -Du talar som om du har ett val.
Du?
Se på mig, Xavier, och lyd!
Det är meningslöst att stå emot.
Lyd mig!
Lyd!
Nej, aldrig!
Nej, professorn! Lyssna inte på honom!
Sluta! Ni kan förgöra honom!
Du är en dåre, Sinister.
De starkaste mutanterna på jorden kommer att hämnas Charles Xavier.
Han kämpar emot mer än andra. Men det är lönlöst.
Lyssnar inte... Kan inte lyssna.
Allt för många är beroende av mig.
Jag kan inte låta dig ta över mitt sinne.
Jag låter dig inte...
Vad har ni gjort med honom?
Charles? Charles... Upp och hoppa.
Vad vill du att jag ska göra, mästare?
-Vad är det som pågår? -Cerebro bekräftar professorns kod.
-Har du hittat honom? -Hej, mina vänner.
Det är skönt att se er igen.
-Professorn? -Du lever!
Om ni kan möta mig vid följande koordinater...
-Vänta! -Det är verkligen märkligt.
Professorn var inte sig själv. Gambit, se var sändningen kom ifrån.
Om ett ögonblick. Black Bird kom precis in.
-Cyclops! -Gissa vem vi har hittat.
Vänta lite!
Vi måste prata.
-Morph sa att Sinister har professorn. -Då flyger vi rakt in i en fälla.
Inte mig emot.
Professorns onaturliga brist på känsla tyder på tvång.
Om han tvingades anropa oss mot sin vilja så behöver han vår hjälp oavsett fälla.
Om någon håller Xavier fången blir det roligt att tvinga dem släppa.
Vi närmar oss koordinaterna.
Hur kan någon överleva där nere?
Jag har ingen aning.
Håll i er! Nu landar vi.
FORTSÄTTNING FÖLJER...
Text: Ellinor Larsen