Hvorfor kan jeg ikke bevæge mig?
Det var noget af en opvågning.
Der foregår noget udenfor.
Beast, se til de andre.
Resten af os går ud.
Ud?
Hold da op. Hvem har arrangeret lasershow?
Der er noget uhyggeligt ved det.
Der er ubalance.
Vores verden er under angreb!
Jeg kan ikke tro det.
Nemlig, gnom!
Er livet ikke skønt?
Hvem er herude?
Kom ud nu! Så kommer du ikke til skade.
Hvad er det her for noget?
Nej, lad være.
Forsvind!
-Nej. -Scott! Hjælp mig!
Vil du slutte dig til hende?
Må redde dem...
De er alle sammen væk!
Væk? Hank, hvad taler han om?
Hvorfor kan vi ikke vække ham?
Er det den lette hjernerystelse?
Det her er en ukendt biologisk tilstand.
Professoren har ingen fysiske smerter, men han bliver stadigt svagere.
Som med kraftfuld hypnose fortæller hans hjerne ham, at han er såret.
Er der noget, der kan manipulere Xaviers hjerne?
Han har de stærkeste evner i verden!
Kan du ikke kontakte ham telepatisk?
Jeg har prøvet.
Jean, Scott, Jubilee!
Jeg kunne ikke redde dem!
Beast! Målingerne bliver værre.
-Professor! -Charles, kan du høre os?
Jeg... Jeg kender det her sted.
Charles. Du besluttede endelig at slutte dig til os.
-Hvor dejligt. -Mor?
Er det her en drøm?
Hvordan kan du være her?
-Hvor er jeg? -Det er dit hjem, Charles.
-Kan du ikke huske det? -Jo, selvfølgelig.
Men det er så længe siden.
Og jeg har savnet dig sådan.
Ja, min kære dreng.
Jeg har også savnet dig.
Men nu kan vi være sammen. For evigt.
Efter jeg mistede dig...
Jeg troede aldrig, jeg skulle se dig igen.
-Hvad med mine X-Men? -Bare rolig, Charles.
De er her også.
-Hun har ret, Professor. -Scott!
Jeg kan ikke tro det!
Det liv med strid og ufred er bag os nu, Charles.
Storm!
Ja. Det her sted er skønt. Ingen Sentinels.
I er så virkelige.
Men hvordan kan det her lade sig gøre?
Det er op til dig, Chuck.
Du skal ikke bekymre dig om os længere.
-Bare giv slip. -Jeg ved ikke.
At være her med jer uden flere kampe...
Det ville være så nemt.
Ja! Jeg føler mig så let. Så fri!
Giv slip.
Universet vil blive dit.
Ja.
Tallene falder igen.
Beast! Du er læge! Gør noget!
-Vi mister ham! -Jean! Prøv at få kontakt igen!
Professor, vi har brug for dig! Du må ikke give op!
Tal til mig. Kom nu!
Vi har brug for dig.
Vent. Det lyder som Jean.
Men hvor er hun?
Ignorér hende. Kom til mig, Charles.
-Professor! -Kom til mig og find fred.
Jeg kender dig, men hvordan?
Det gør du ikke. Det kan du ikke.
Men jeg må huske.
En lille pose, tak.
Hvad i alverden?
Den lille gnom.
Godt, stump. Giv mig så min tegnebog.
-Godt gået, sir. -Hvem er du?
Jeg har ikke mødt en anden med kræfter som mine egne.
Slut dig til mig ved mit bord på restauranten bag dig.
Ja, der.
Kom bare ind.
Du bryder dig ikke om min fremgangsmåde.
At du får børn til at stjæle?
Nej, det billiger jeg ikke.
Møgungen troede, at du var menneske.
Normalt ville jeg ikke stjæle fra en mutant.
En tyv er en tyv uanset ofret.
Jeg er uenig.
Ikke-mutanter er håbløst dumme væsner.
De fortjener vores groveste udnyttelse.
Hvorfor genoplever jeg de her minder?
Du er Skyggekongen!
Vi mødtes for tyve år siden.
Vi kæmpede på Astralplanet, hvor de største telepater kommer.
Jeg kæmpede for at redde Storm og alle Cairos børn fra denne galning.
Jeg var den stærkeste af os.
Og jeg har holdt dig fanget der lige siden med mine kræfter.
Jeg havde aldrig mødt en mutant,
der var så ondskabsfuld som Skyggekongen.
Jeg vidste, at mennesket skulle beskyttes fra den slags væsner.
Så jeg etablerede X-Men.
Mine X-Men.
Personer, der tror på,
at mutanter og mennesker kan og skal sameksistere fredeligt.
Nej, de er væk.
Og din drøm er blevet tilintetgjort.
Der er ikke flere X-Men.
Det kan ikke passe! Jeg har lige set dem!
I din verden så du dem tilintetgjort.
Hvis du vil se dine kære igen, så kom til mig.
Giv slip.
Fortab dig i mig.
Find din fred.
Min viden kommer til kort.
Han glider fra os igen!
-Du må ikke forlade os! -Professor, hvor er du?
Jean, jeg er her. På Astralplanet.
Kan du ikke fornemme mig?
Skyggekongen manipulerer mit sind og lokker mig væk fra jer.
Ja, du har ret, Charles.
Du er på kanten af fatal overgivelse.
Det er for sent at modstå mig nu.
Dine psykiske evner er opbrugt.
-Aldrig! -Jeg forlader fængslet, når du går ind.
Dit sind holdt mig til fange her.
Men det lille slag i hovedet svækkede dit greb om mig.
Tillod mig at flygte.
Det tillader jeg ikke!
Jean! Hjælp mig!
Hank! Han talte til mig! Han bad om hjælp.
-Hvilken slags hjælp? -Det ved jeg ikke.
Men det virker, som om han kæmper mod nogen.
Hvordan kan vi kæmpe mod noget, vi ikke kan se?
-Jean? -Professor!
Rejs ham forsigtigt op.
Vi var så bekymrede. Vi troede, at vi havde mistet dig.
Ja. Men nu er jeg tilbage.
Hvem der?
Det har bare ikke at være en spøg!
Det er dig, der er spøgen, hårbolle!
Hvem der? Jeg ved, at jeg hørte noget.
Stop nu det her!
Professor!
Hvem står bag det her?
Ikke ham! Det kan ikke passe.
Der er en sikkerhedslæk.
-Alle melder sig! -Hvad sker der?
-Wolverine! -Slip mig!
Jubilee!
Storm!
Du får ikke fat i mig!
Alarmerne kommer fra soveområdet.
Men der er ingen tegn på indtrængende eller fare.
Det var underligt.
Der er en fremmed livsform i det her lokale.
En fremmed livsform?
Se mig i stedet som den nye indehaver af dette uperfekte legeme.
Vent, til jeg får mine hænder fri!
Hvad sker der?
Professor? Er der nogen?
Hvad har du gjort med Xavier?
Kun det, han gjorde mod mig.
I over tyve år var jeg låst inde i et kold og formløst fængsel.
I dag gjorde jeg gengæld mod den mand, der sendte mig derhen!
Du vil ikke tro den underlige drøm, jeg har haft.
Og min underlige drøm.
Det var ikke drømme. Skyggekongen angriber vores sind.
Storm! Lille Ororo.
Hvor har jeg savnet dig.
Det er en af hans illusioner. Bliv ikke bange.
Det nytter ikke at kontakte ham, Jean Grey.
-Han er min nu! -Kom nu, Professor!
Professor! Jeg ved, hvad jeg skal gøre.
Jean, hvis det slår fejl, strander vi begge to her.
Det slår ikke fejl, Professor.
-Du har oplært mig godt. -Det håber jeg.
Jeg håber, at vores to hjerner er stærke nok til at få mig fri.
Lad os udføre en Skyggekonge-ektomi.
Er du vanvittig? Læg dem der væk.
Et angreb ville svække Skyggekongen,
men også gøre permanent skade på Professor Xaviers krop.
Den ultimative beskyttelse, de herrer.
Et elsket gidsel, der aldrig viger fra min side.
Nej!
Jeg ved, hvad du har gang i, Xavier!
Jeg lader det ikke ske!
Det er op til Jean og Professoren nu.
Kampen begynder på Astralplanet, og vi kan kun vente og håbe.
Det er dumdristigt af dig at konfrontere mig.
Selv med Xaviers hjælp.
Din lille elev kan ikke beskytte dig.
Hun kan måske være en trøst i dit livslange fængsel!
Nu får I lov at føle den kolde hjælpeløshed i Astralplanets eksil!
Det endeløse tomrum! Ingen berøring eller smag! Intet liv og ingen hvile!
Jean! Bliv hos mig!
Jeg forstår, Professor.
Når vi er færdige her, dukker jeg op i din verden, Charles.
Jeg bruger din krop til at rasere den planet, du så gerne vil redde.
Du skal være fastfrosset i tomheden for evigt!
Kæmp imod, Jean!
-Nej! -Kæmp imod! Brug dit sind!
Ikke denne gang!
Brug alle dine kræfter!
Nej! I kan ikke trodse mig!
Han er for stærk!
Bliv hos mig, Jean! Vi kan gøre det sammen!
Hvis jeg skal tilbage, Xavier, gør jeg det ikke alene.
Tak.
Det er gjort.
Lad os tage hjem.
Jeg håber, at det er godt nyt.
Jeg kan ikke tro det.
-Jeg tror, at vi er hjemme. -Godt nyt.
-Scott. -Ja, skat.
Jeg har dig. Alle er i sikkerhed.
Jeg vil gerne vide, hvad der lige skete der.
Wolverine, Skyggekongen mindede os om, at det kun er gennem konstant vagtsomhed,
at ødelæggende kræfter som hans kan holdes bort.
Et øjebliks svaghed, og så er han tilbage.
Men han gav mig også en uvurderlig gave.
-En gave? -Ja.
Han tvang mig til at tænke på, hvorfor jeg grundlagde X-Men,
og hvorfor vi kæmper for vores idealer og for hinanden.
Hvorfor jeg lever, faktisk.
Og det vil jeg altid være taknemmelig for.
Kom så an, smarte.
En anden gang, stump. Når jeg gider.
Jeg kan ikke tro mine egne øjne.
-Følger vi efter? -Han valgte ikke at angribe.
Det er hans måde at sige tak på.
Oversat af: Helle Virenfeldt Smith