Varför kan jag inte röra mig?
Vilket uppvaknande...
Det är nåt som händer där ute.
Beast. Kolla att de andra mår bra.
Vi andra sätter fart!
Ut?
Wow! Vem satte igång en lasershow?
Det här känns skumt.
Elementen är ur balans.
Vår värld är under belägring.
Det är inte sant.
Jo, så är det, mini!
Visst är livet nåt alldeles extra?
Vem där?
Kom fram nu så skadar vi dig inte.
Vad är det här för rymdskepp?
Nej. Snälla!
Försvinn!
-Nej. -Scott! Hjälp mig!
Vill du göra henne sällskap?
Måste rädda dem...
Alla är borta!
Borta? Vad pratar han om, Hank?
Varför kan vi inte väcka honom?
Hur kan det bli så här av en hjärnskakning?
Det är ett oförklarligt biologiskt tillstånd.
Professorn verkar inte ha ont, men blir stadigt sämre.
Som i hypnos talar kroppen om att han har stora smärtor.
Blir Xavier hypnotiserad?
Han är världens bästa tankeläsare!
Kan du nå honom telepatiskt, Jean?
Jag har försökt, det går inte.
Åh, Jean, Scott, Jubilee!
Jag kunde inte rädda dem!
Beast! Värdena blir sämre!
-Professorn! -Charles. Kan du höra oss?
Jag känner igen den här platsen.
Äntligen är du här, Charles.
-Så underbart. -Mamma!
Är det här en dröm?
Hur kan du vara här?
-Var är jag? -Det här är ditt hem, Charles.
-Minns du inte? -Jo, självklart.
Det var så längesen.
Jag har saknat dig så mycket.
Ja, min fina pojke.
Jag har saknat dig också.
Nu kan vi vara tillsammans för alltid.
När jag förlorade dig...
Jag trodde aldrig att jag skulle få se dig mer.
-Mina X-Men, då? -Bekymra dig inte.
De är också här.
-Hon har rätt, professorn. -Scott!
Jag kan knappt tro det!
Livets plågor ligger bakom oss nu, Charles.
Storm!
Ja, professorn! Det är toppen här! Inga Sentinels!
Ni känns så verkliga!
Men hur är det här möjligt?
Det avgör du, Chuck.
Du behöver inte oroa dig för oss.
-Släpp taget. -Jag vet inte...
Att vara med er alla, utan plågor...
...vore så enkelt.
Ja! Jag känner mig lätt! Fri!
Släpp taget.
Universum är ditt.
Ja.
Värdena sjunker igen.
Beast! Du är läkare, gör nåt!
-Vi förlorar honom! -Prova dina krafter igen, Jean.
Vi behöver dig, professorn. Ge inte upp.
Prata med mig, snälla, snälla, snälla...
Vi behöver dig, behöver dig, behöver dig...
Vänta! Det låter som Jean.
Men var är hon?
Ignorera henne. Kom till mig, Charles.
-Professorn! Professorn! -Kom till mig, till din vila.
Jag känner igen din röst. Men varifrån?
Det gör du inte. Det kan du inte.
Jag måste minnas.
En liten påse, tack.
Vad i hela friden?
Den lille satungen!
Dåså, lilla vän. Ge tillbaka plånboken.
-Bra jobbat, sir. -Vem är du?
Jag har aldrig träffat nån med samma krafter som jag.
Gör mig sällskap på restaurangen bakom dig.
Du har kommit rätt.
Jag ber er, kom in.
Så du gillar inte mitt sätt att göra affärer?
Att använda barn som tjuvar?
Nej, det gillar jag inte.
Ungen trodde att du var människa.
Jag skulle inte stjäla från en annan mutant.
En tjuv är en tjuv oavsett offer.
Där är vi oeniga.
Icke-mutanter är hopplöst korkade varelser.
De förtjänar vårt grövsta utnyttjande.
Varför återupplever jag det här?
Du är Shadow King!
Vi träffades för tjugo år sen.
Vi stred i Astral Plane bland de främsta tankeläsarna.
Jag kämpade för att rädda Storm och barnen i Kairo från den galningen.
Jag var den starkaste av oss.
Jag har hållit dig fånge där med mina telepatiska krafter.
Jag hade aldrig mött en mutant-
-lika hänsynslöst ondskefull som Shadow King.
Jag visste att människan måste skyddas från såna varelser.
Därför skapade jag X-Men.
Mina X-Men.
Individer som tror-
-att mutanter och människor kan och måste samverka i fred.
Nej. De är borta.
Din dröm har krossats.
X-Men finns inte längre.
Det kan inte vara sant! Jag såg dem precis!
Du såg de döda.
Om du vill se dem igen så kom till mig.
Släpp taget.
Ge dig själv till mig.
Få frid.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Han försvinner igen!
-Lämna oss inte! -Var är du, professorn?
Jean. Jag är här, i Astral Plane.
Känner du inte av mig?
Shadow King manipulerar mig och lurar bort mig från er!
Ja! Du har rätt. Charles.
Du får snart uppleva din dödlighet.
Det är för sent att göra motstånd nu.
Dina psykiska krafter är utarmade.
-Nej! -Du ersätter mig i detta fängelse.
Du har hållit mig fånge-
-men slaget mot huvudet försvagade din makt över mig.
Jag tog chansen.
Jag tillåter det inte.
Jean! Hjälp mig!
Hank! Han pratade med mig! Han bad om hjälp!
-Vadå för hjälp? -Jag vet inte.
Men han verkar kämpa mot nån.
Hur ska vi bekämpa nåt som vi inte ser?!
-Jean? -Professorn!
Sätt honom försiktigt upp.
Vi var så oroliga! Vi trodde att vi skulle förlora dig.
Ja, men nu är jag tillbaka.
Vem där?
Jag hoppas att det här inte är ett skämt.
Det är du som är ett skämt, din hårboll!
Vem där?! Jag är säker på att jag hörde nåt.
Kan nån få slut på det här?
Professorn!
Vem är det som gör det här?
Inte han! Det är omöjligt!
Det är skyddslarmet.
-Meddela era positioner. -Vad händer?
-Wolverine? -Släpp mig!
Jubilee!
Storm!
Mig skadar du inte.
Larmet kom från sovrummen-
-men märkligt nog finns det inga tecken på intrång eller fara där.
Konstigt.
Den visar att det finns en främmande varelse i detta rum.
"Främmande varelse"?
Se mig som den nye ägaren till detta bristfälliga färdmedel.
Vänta bara tills jag kommer loss!
Vad är det som händer?
Professorn? Är det nån där?
Vad har du gjort med Xavier?
Jag återgäldade det han gjorde mot mig.
I över tjugo år hölls jag fången i ett kallt och formlöst fängelse.
Idag betalade jag tillbaka tjänsten till den som satte mig där.
Ni kan inte ana vad jag just drömde.
Jag hade också en mardröm.
Det var inte drömmar. Shadow King har attackerat våra sinnen.
Storm! Lilla Ororo.
Jag har saknat dig.
Det är en illusion, var inte rädda.
Det tjänar inget till att kontakta honom, Jean Grey.
-Han tillhör mig! -Kom igen, professorn. Kom igen.
Nu vet jag vad jag ska göra!
Om vi misslyckas är vi båda fast här.
Vi kommer att lyckas.
-Du har lärt upp mig väl. -Jag hoppas att du har rätt.
Mitt enda hopp är att våra sinnen tillsammans är starka nog.
Vi gör ett Shadow King-avlägsnande.
Är du galen? Ta bort dem.
Skadorna hade försvagat Shadow King-
-men det hade samtidigt skadat Xaviers kropp.
Det ultimata skyddet, mina herrar.
En ärad gisslan som aldrig lämnar min sida.
Nej!
Jag vet vad du håller på med, Xavier.
Jag tillåter det inte att ske!
Nu är det upp till Jean och professorn.
När striden inleds i Astral Plane kan vi bara vänta och hoppas.
Du är dum som tar dig an mig, Jean-
-även med Xaviers hjälp.
Din lilla elev kan inte skydda dig.
Hon kan göra dig sällskap i din livslånga fångenskap.
Nu ska ni få känna på den kalla hjälplösheten med att vara fast här.
Ett ändlöst tomrum! Du kan inget röra eller smaka. Inget liv, ingen vila.
Jean! Stanna hos mig!
Jag förstår.
När vi är klara med varandra ska jag leva i din värld, Charles.
Med din kropp ska jag skapa kaos på den planet som du vill läka.
Du får stanna i en evig tomhet.
Bekämpa honom, Jean!
-Nej! -Kämpa. Använd ditt sinne.
Inte denna gång!
Använd alla dina krafter!
Nej! Du kan inte förneka mig.
Han...är...för...stark.
Stanna hos mig, Jean! Vi klarar det tillsammans.
Återvänder jag så gör jag det inte ensam, Xavier!
Tack.
Nu är det gjort.
Vi beger oss hem.
Hoppas att det är goda nyheter.
Jag kan knappt tro det!
-Jag tror att vi har kommit hem. -Det var goda nyheter.
-Scott? -Det stämmer, gullet.
Jag har dig. Alla är säkra.
Jag skulle gärna vilja veta vad fasen som hände.
Wolverine, Shadow King påminde oss att det är genom vaksamhet-
-som destruktiva makter som han hålls i schack.
Vid minsta svaghet återvänder han.
Han gav mig också en värdefull gåva.
-Gåva? -Ja.
Han fick mig att fundera på varför jag skapade X-Men-
-och varför vi kämpar för våra syften och för varandra.
Varför jag lever.
Det kommer jag alltid att vara tacksam för.
Din tur, tuffing.
En annan gång, kortis, när jag känner för det.
Jag ser, men jag kan inte tro det.
-Ska vi följa efter? -Nej, Scott. Han avbröt attacken.
Det är hans sätt att säga "tack".
Text: Therese Nilsson