Såna här skurkar är alltid sena. - Dom kommer.
När, Tony? Vi har redan suttit här i två timmar.
Det här mötet har varit planerat i veckor. Dom kommer. Ha bara lite tålamod, Ok?
Jaja, precis som påskharen, och nästa födelsedag!
Och se här...
Det var tamejfan på tiden!
Har du pengarna?
Nej, matkuponger. - Jag litar inte på den här killen.
Jag håller på med stöldgods. Jag är inte pålitlig.
Du kommer sent...
...och sedan ställer du dumma frågor. - Kan vara snut.
Eller Elvis eller trollkarlen från Oz. Vill ni göra affärer eller inte?
Okej, visa honom varorna.
Kom igen. Skynda på. Jag är sen.
Bort med tassarna! - Verkligen?
Polis! Stanna!
Ingen som lyssnar.
Tony, Kom Hit!
Kom igen!
- Jag är träffad.
- Vart? - Jag kan inte röra mitt ben. - Det är inte ditt ben det är fel på,
du har en glasbit i arslet!
Först så dyker dom här killarna upp sent, sen ställer dom dumma frågor.
Sen så skjuter dom min partner i arslet. Fan vad dom gör mig förbannad!
Nybörjartur!
68...
69...
70...
- Herregud Joe, hon är inte hemma. - Hon Är hemma Al, jag vet det.
- Varför svarar hon inte då?
- Hon vet att det är jag. Hon bara tittar på telefonen som ringer utan att svara.
Jag känner det på mig. Hon föröker bryta ner mig. Jag vet det.
- Du är galen, Joe.
Du är totalt galen.
80...
81...
- Nämen, är det inte inspektör Alka-Seltzer! - Inte idag. Ok, Ross?
Tack Ray. - Förresten, är det sant att du använde Tonys Bak som skydd?
Aaahhh.... Där är en bak jag skulle vilja använda som skydd.
- Ross, Var försiktig med vad du säger om Gwen. - Om "Gwen"?
Åååh, jag är ledsen Joe, har du och kommisarien något på gång?
- Om jag hade vetat att ni hade något på gång, så skulle jag aldrig ha sagt ett ord.
Joe, Kommisarien vill träffa dig. Hon är på ett konstigt humör.
- Kärleksgnabb? - Mmmhm...
- Godmorgon! - Sitt ner.
- Vet du vad jag just tänkte på?
- Kommer du ihåg Catalina? - Självklart.
- En härlig helg. - Den underbaraste.
- Det som gjorde den så härlig var att jag var kär. - Jag med.
- Kommer du ihåg vad jag sa den söndagsmorgonen vi satt på terassen?
- Att du ville att jag skulle nafsa på hela... - Inte det.
- Att jag var den förste mannen som någonsin... - Inte...
...det, det andra.
- Åh, det om känslorna.
- Just det.
- Om känslor och ansvar. - Åh, kom igen Gwen.
- Om det här är om tillslaget... - Jag talar inte om fiaskot du kallar tillslag!
- Jag talar om att du går ut och blir full,
medan jag går och väntar uppe halva natten och oroar mig!
- Jag fattar inte att du inte ringde mig!
- Men älskling, det var sent, jag ville inte väcka dig.
- Här, håll den här. - Varför då?
- Håll den där mappen så att det ser ut som om vi pratar om jobbet,
eftersom jag inte vill att hela distriktet ska få veta om oss...
- Gwen, dom är poliser, jag tror redan att dom vet.
- Vad skulle jag tro, Joe?
- Det första som sades var att någon blivit skjuten, och dom visste inte vem.
- Sen sade dom att Tony hade blivit skjuten i baken...
...och att du hade gått för en timme sedan för att dricka mera öl!
- Ja, älskling, det är sant, jag gick ut, jag drack lite, jag snackade med grabbarna...
- Jaså? - Ja.
-Det var lustigt,för Lou sade att du tillbringat hela kvällen med att prata i telefon..
- Så berätta,
- vem ringde du till? För det var i alla fall inte till mig!
- Jag ringde till mamma.
- Ursäkta mig?
- Jag ringde till min mamma.
- Okej, du ringde till din mamma halv tre på morgonen?!
- Det var den mest patetiska förklaring jag någonsin hört!
- Varför berättar du inte bara vem hon är!
- Jamen hon är inte någon, hon är bara min mamma.
- Tja, det spelar i alla fall ingen roll, det skulle kunna vara din mamma,
och det skulle lika gärna kunna vara någon telefonbimbo.
- Det är slut mellan oss! - Det menar du inte. - Jo, det gör jag, jag menar vartenda ord!
- Det börjar bli pinsamt för mig på jobbet, du smiter iväg från ditt ansvar...
...du smiter iväg från engagemang, jag packar dina saker och...
- Jag lyssnar inte på det här... - Vart är du på väg?
- Fiska!
- Kom tillbaks hit! - Kom tillbaka till det här kontoret!
- Kom tillbaka till det här kontoret, Bomowski! Det är en order!
- Mamma, jag vet att du är där. Kom igen, du kan svara.
- Kom igen!
- Snälla gud, gör så att hon svarar.
- Okej, det var det. Jag har fått nog. Jag har verkligen fått nog.
- Jag är en död man.
- Är det här New York-flyget? - Ja, dom går av nu.
- Slappna av, nu. Slappna av.
- Jag tror att det är han, ja det är han.
- Lilla Joey!
- Du måste vara Joe? - Ja, hurså?
- Jag var också en sängvätare.
- Det var så sött! Nu kan inte tro det,
han kom in i köket och sa: mamma, min lilleman fastnade i blixtlåset.
- Joey! Där är min Joey! Där är min lilla pojke!
- Kom hit!
- Åh, jag ser att du slutat att raka dig - Jag rakar mig
- Kallar du det där att raka sig? - Jag svär, jag har rakat mig.
- Vad använde du, en gräsklippare?
- Joey, vilken kvinna vill gifta sig med dig, om hon blir strimlad
varje gång hon kommer nära dig. - Hej, Tutti.
- Så, det här är lilla Joey? Han ser väldigt annorlunda ut med kläderna på.
- Vi måste gå nu, men tack för att du visade oss korten.
- Du vet, du var riktigt sexig i blöjor.
- Sally, om det inte löser sig med doktorn, så kom ihåg att Joey är singel!
- Härligt. Jag har alltid varit svag för en kille som går i Pampers.
- Vad?
- Jag kan inte fatta att du har körkort. - Men mamma, jag har haft körkort i 20 år!
- Kan inte hjälpa det, joe. Du kommer alltid att vara min lilla Joey.
Mamma, var har du varit dom senaste dagarna?
Jag har varit hemma i New Jersey, såklart. Vart annars?
- Jag har säkert ringt dig 50 gånger.
- Var det du? Du ringer aldrig! - Ja, det var jag. Varför svarade du inte?
Varje gång jag har tänkt hälsa på dig dom senaste 5 åren,
har du ringt och sagt att det inte passar så bra. 5 år, joey!
Men den här gången hade jag bestämt mig för att inte svara, ifall det var du som ringde.
- Åh mamma, det var det absolut dummaste... - Akta!
- Idiot! - Dra åt skogen, din typ!
- Joey...
- Ledsen. - Vill du att jag kör? - NE...
...nej, mamma.
- Jag är okej.
- Det var nära, Pixie.
- Alla bilar nära 4:e gatan och Main,
Åk till 486 Södra Main Street. Kod 2.
- Vad händer? - Vi har en hoppare där uppe. Ser ut som han tänker hoppa.
- Har psykologen dykt upp än? - Han är på väg. - Okej.
- Mamma, du stannar här.
- Åh herredud. Joey, vart är du på väg? - Jag ska upp dit.
- Åh, upp dit, är du galen? Det är alldeles för farligt.
- Mamma, jag gör det här hela tiden,
och det råkar faktiskt vara så, att jag inte inte är dålig på det.
Jag vill att du stannar här och låter mig sköta det här.
- Var försiktig! Gör inget dumt!
- Ursäkta mig, Konstapeln. Vad verkar han ha för problem?
- Han vill prata med sin mamma, tydligen så har dom problem.
- Verkligen?
- Jag tar hand om det här, konstapeln.
- Hallå där grabben. Hur mår du? Är du okej?
- Lämna mig ifred! Jag vill inte att någon rör mig!
- Stanna där! Jag hoppar! - Jag vill bara prata med dig.
- Säg inte åt mig vad jag ska göra!
- Stanna där, Jag kommer att hoppa! - Hallå där, unge man!
- Här nere. Jag vet att jag inte är din mamma,
men jag är mamma... - Åh nej...nej!
...och du skulle kunna prata med mig, om det är okej.
- Konstapeln, det är allvar häruppe. - Nej, låt henne prata.
Vad vill du?
- Jag vill bara att du ska veta att mannen bredvid dig är min son,
och att vi också har haft våra svårigheter. - Mamma, håll dig utanför det här, okej?
Joe, Vinka till folkmassan. - Mamma. Förbannade skit!
- Hallå där! Man svär inte åt sin mamma.
- Håll dig utanför det här, det är min mamma! Slappna av!
- Om det är din mamma, så gör då som hon säger!
Kom igen! Börja vinka eller också hoppar jag!
Börja vinka! Börja vinka eller också hoppar jag!
- Jag viiinkar, ser du? Mamma. Hej.
- Förresten, Joe är fortfarande singel. Vad tycker ni om det?
Han är en väldigt trevlig kille. Lite hårdnackad,
Men ingenting den rätta flickan inte skulle kunna fixa till.
- Konstapeln, ta hand om megafonen.
I alla fall, så brukade vi bråka hela tiden. Ni förstår, han var väldigt kort för sin ålder.
- Det var jag inte! Jag var av medellängd! Ungefär i din längd. Vad är problemet?
- Jo, säkert. Jag slår vad om att hon har kort. - Jag har kort, vänta ett tag.
- Hon har kort. - Mamma, snälla ta bort korten!
- Är han inte underbar? I alla fall så var jag...
- Herregud, jag som trodde jag hade det illa. - Inte i närheten.
- Ursäkta mig, jag tror jag är beredd att komma in nu. -Jaja.
- Ber om ursäkt för besväret. - Inga problem.
- Den killen behöver hjälp.
- Lesley Carnel, Kanal 8 Nyheterna. Vi befinner oss på stan på 4:e och Main,
där en man står ute på en avsats på ett hus, Uppenbarligen förtvivlad över sin mamma.
- Få henne att sluta!
- Är vi där?
Är det ditt hus?
- Vad?
- Det är...fint....väldigt, väldigt fint. - Vad är det som är fel? - Ingenting.
- Kom igen, du sniffade. Jag såg att du sniffade.
- Nej, helt säkert. Det är ingenting. Bara...
- Bara vaddå?
- Joey, Hur kan du förvänta dig att du ska få en flicka om du aldrig städar?
- Vad snackar du om? Jag städar varenda morgon. Jag dammar och städar.
- Kom igen Joey, det är inte städat. Alldeles dammigt. Titta här!
Titta på den här, man skulle kunna odla saker i dammlagret.
- Vad är det här? Det är grejer under den här. Är det där garderoben?
- Nej! - Vaddå?
- Jag har haft lite problem sedan städerskan slutade.
- Kanske hon gick vilse därinne.
- Ananasbitar? - Du älskar ju sådana!
- Vi har faktiskt såna här i Kalifornien också.
- Dom smakar inte likadant. - Dom är konserverade, dom är exakt lika.
- Min son, gourmeten? Ha, ha. hoppa upp älskling.
- Det är så här vi städar huset, städar huset, städar huset.
Det är så här vi städar huset, tidigt på morgonen...
- Åh Gud, snälla, gör så hon slutar!
Tack, Gud.
Jag är skyldig dig en tjänst.
- Vad är det här?
Åh, Joes pistol.
- Titta, alldeles oljig och lortig.
Nu ska vi se...
Här har vi. Den här och den här...
Lite av den här...
Få se... Lite av den där...
Det där kommer att bli bra!
Okej, få se nu var han har kulorna?
Inte där.
Vad är den där lilla saken där för något?
Åh, Herre min gud. Ja, Där är dom.
Okej, vi tvättar dom också.
Okej...
Det är så här vi tvättar vårat vapen, tvättar vårat vapen, tvättar vårat vapen...
Det är så här vi tvättar vårat vapen, tidigt på morgonen.
Det är dags att göra rent den riktigt bra. Det är bra.
- Kom igen, bädda din säng!
Mamma...
- Vad har du gjort med min pistol, mamma? - Ingenting, jag har gjort rent den.
- Vad menar du mamma? Du har inte gjort rent den, du har förstört den!
- Du har fått hela ytskiktet att försvinna!
- Klor? Härligt! Om jag använder den här, kommer den att explodera i handen på mig.
- Jaha, man försöker vara hjälpsam...
...försöker göra något snällt och omtänksamt.
Så blir man skälld på av en grinig surpuppa! Kom, Pix!
Mamma, Jag är ledsen. Det är en gammal pistol. Jag använder den inte längre.
- Frukost! - Mamma!
-Åh,snälla,du har Ingenting jag inte sett förut. -Skulle du kunna vara snäll och vända på dig?
Båda två!
Herregud!
Pixie och tänkte vi skulle titta in på stationen och se hur du jobbar,
träffa några av dina vänner.
- AJ!
- Skar du dig? - Aj, herregud.
Nej! - Behöver du lite Jod? - Nej!
- Bandage? - Nej! - Lyssna mamma, att besöka stationen är uteslutet.
- Aboslut totalförbjudet.
- Vi pratar om det medan vi äter frukost. - Jag är allvarlig.
- Vad har jag alltid sagt åt dig? Frukosten är dagens viktigaste måltid.
Börja med det här, så ska jag börja göra äggröra. - Jag gillar inte ägg.
- Om du inte äter upp dom till frukost, Kommer dom att vänta på dig till middagen.
- Hejdå, gulleponken, ha en bra dag. Förresten, Joey...
...du glömde din lunch!
Vi har inte fått en sådan bra start, har vi Pixie?
Vet du vad vi borde göra?
Vi borde ge Joey Något speciellt.
Få se...
- Damen? Är du säker på att du vill av här?
Jag menar, kolla på det här stället...
- Var inte löjlig! Jag är från Newark.
- Om du vill ha kraft som stoppar allt, så är det här din sak.
Charter Arms, .44, Bulldog.
- Nej, min sons är större. Jag fick ner en flaskborste i pipan.
- Stack du ner en flaskborste i pipan?
- Ja, jag skulle göra rent... Glöm det.
- Okej, större. Vad sägs om den här?
- Det var en sån!
Taurus, PT .99, Lång pipa. Kan skjuta hål i motorblocket på en Pontiac.
- Hur mycket? - 450 dollar. - 450 dollar?! - Bulldogen kostar bara 325 dollar.
- Nej, jag vill ha den stora. Jag antar att du inte kan slå in den? - Nej.
- Det spelar ingen roll, jag tar den sådär. - Det är 15 dagars väntetid.
- Kan jag få se ditt körkort, så ska jag fylla i papperen.
Kom tillbaka om 2 veckor så är den din. - 2 veckor? Jag behöver den idag!
- Ledsen, men sådan är lagen.
- Kan jag få tillbaka den?
- Kom, Pixie.
- Hallå, damen!
Vill du köpa ett vapen idag?
- Har du ett vapen till salu?
Har du det? - Kliv in på mitt kontor.
Lättviktare, Justerbar kolv. - Nej!
- Jag vill ha en Taurus .99 med lång pipa.
- Om din son tycker om den så kommer han att älska den här.
- Vad ska han göra med den där? Han bär sin pistol under kavajen. - Okej, vänta!
Vänta en minut. Här, här.
Vad sägs om en av dom här? Du har sett på Miami Vice.
Det här är en Mac 10. Alla höjdare älskar det här vapnet.
- Nej, jag tror inte riktigt att det passar min Joey.
- Skojar du? Den är helautomatisk. Vet du vad det innebär?
30 skott på 2,5 sekunder. Du kan hugga ner träd med den.
- Hur mycket? - 500 dollar.
- HA! -Ha?! - HA!
Jag ger er...350 dollar.
- Dom är där. - Härligt.
- Prosit. - Jag säger ju det, jag har åkt på något.
- Du har inte åkt på något, du är allergisk. - Jag har feber.
- Santa Anna vinden är väldigt torr idag.
- Vad vet du om det!?
- Ja? - Mr. Parnell, Vi har hittat dom borttappade varorna.
- Om ni är säkra på att det är våra...
...så ta tillbaka dom. - Ja, sir.
- Prosit. - Ska vi köra? - Till arbetet! - Då kör vi.
- Hör här, grabben.Vill du sälja det här vapnet till mig,
eller sitta hela eftermiddagen och drömma om 500 dollar?
- Okej? - Okej.
- Okej. Glöm inte det där extra magasinet.
- Trevligt att göra affärer med er.
- Kom nu, Pixie!
- Han klättrar fram.
- Djäklar!
- Godmorgon!
- Här får du. - Tackar.
- Baksmälla?
- Halsbränna.
- Vad åt du till frukost?
Juice, frukt, mjölk,
ägg, bacon och korv,
hast bullar,
rostat bröd, pannkakor,
flingor,
chokladpuffar. samt ännu mera.
- Du måste ha varit utsvulten. - Jag var inte hungrig.
Min mamma hälsar på.
- Tja, när din mamma lagar mat, så lagar hon mat.
Tänk på att...
...frukosten är dagens viktigaste mål.
- Tack, Tony.
- Ha en trevlig dag. - Hallå, Joe. - Ja?
- Tack gode gud att du kom. - Hurså?
- Din mamma är här. - Min mamma? - Ja.
- Vad är det här? Vattkoppor?
- Han ser söt ut med prickar.
- Sade till alla att det var fräknar.
- Mamma, är du okej? - Jag mår bra. Det är en hemsk värld, men det är sånt som händer.
- Vad händer? - Hon blev vittne till ett mord. - Bevittnade ett mord?
- Ja, Joey. Nere på stan. - Vad gjorde du nere på stan?
- Handlade. Kopplade av. Ta en kaka. - Håll tyst!
- Ja, Joey. du har rätt.
- Kanske jag skulle hämta kommisarien... - Vad är det som pågår? - Inget.
Det är inget som pågår. - Jag är ett vittne.
- Vem är det här, konstapeln? - Jag ska presentera er.
- Ross, det är bäst du håller tyst, jag menar det. - Det här är Tutti, Joeys mamma.
- Joeys mamma? - Det stämmer, Gwen.
Min mamma. Som du ser,
så har det varit chockartat för henne, så jag kör henne hem. - Gwen?
- Någon blev ihjälskjuten imorse,
Mrs. Bomowski är en av mina nyckelvittnen. - Vad menar du med dina vittnen?
-Det är mitt fall, Joey. Din mamma sade att hon är bara glad över
att stanna till slutet på den här månaden.
- Du sa vad?
- Du är så vacker, Gwen. Det visste jag inte. Det underbara håret och leendet.
Joey, om du hade använt din tandställning, så skulle du haft såna där tänder.
- Okej mamma, säg hejdå, vi åker hem. - Inte så snabbt.
Jag vill intervjua vittnet.
- Gwen, Vad är det du försöker göra? - Mot dig? - Det här är löjligt!
- Är det löjligt att din mamma bevittnat ett mord?
- Nej, att min mamma bevittnar ett mord, och Ross lägger vantarna på fallet, det är löjligt.
- Jag kan inte låta dig ta över det. - Han har sagt åt henne att stanna i stan.
- Ja, det är klart att han har.
- Det är tänkt att hon ska åka tillbaka på måndag. - Det var före mordet.
- Kan vi inte flyga henne tillbaka? Om hon stannar längre, så tar jag livet av mig.
- Vad är det med dig? Hon verkar vara underbar. Varm, Omtänksam...
Uppenbarligen galen i dig. - Galen, ja.
Hon behandlar mig som jag var liten.
Hon berättar för totala främlingar om mina blöjexem!
Hon bara generar mig.
- Hon älskar dig, Joe. - Hennes kärlek gör mig galen!
- Hur som helst, så stannar hon.
- Joe, kom igen. Hur illa kan det vara?
Två, tre veckor som mest.
- Det här handlar om oss, eller hur?
Handlar det om hämnd?
- Påstår du att jag skulle utnyttja min ställning? - JA!
- Låt inte dörren träffa dig på vägen ut, konstapeln.
- Gwen!
- Du kan kalla mig kommisarien.
- Var inte så nedstämd! Tänk på all tid vi kan tillbringa tillsammans!
- Vill du inte höra min plan?
- Jag vill borsta tänderna och sova.
- Du och jag kan lösa det här fallet.
- Om vi hittar mördaren, så kommer du säkert att bli befordrad.
Och saker och ting kommer att lösa sig med Gwen.
- Godnatt.
- Joe, jag talade inte om för Ross vad jag egentligen såg vid skottlossningen.
Jag sparade det åt dig.
- Du skojar, eller hur mamma? - Nej, jag skojar inte.
- Du kan inte larva dig med ett mordfall.
- Du behöver det här för att bli befordrad.
- Jag vill inte ha en befordran. - Du är bara en konstapel. - Jag gillar det.
- Snart kommer du väl att säga att du gillar hur du bor.
- Det gör jag. Mamma, jag är lycklig. Jag vill inte bli befordrad.
Jag vill inte gifta mig. Jag gillar mitt liv.
Jag kan använda mina underkläder mer än en gång, låta bli att fälla ner toalettringen...
Titta på vad jag vill på TV. Mamma, jag gillar mitt liv!
- Kallar du det här ett liv?
- Godnatt, Mamma.
- Tillbaka, Tillbaka!
- Jag går in. - Han har ett automatgevär.
- Joe, är du galen?
- Mamma, vad gör du här?
- Mamma ska byta på dig. (förändra dig)
- Jag vill inte bli bytt på. (förändra mig)
- Jag måste byta på dig. (förändra dig) - Jag kan byta på dig. (förändra dig)
- Sluta försök förändra mig!
Joey, är du okej? - jag mår bra.
- Lät som du hade en mardröm. - Nej, jag mår bra, det är säkert.
- Kanske borde jag stoppa om dig. - Nej, mamma.
- Låt mig stoppa om dig. - Jag vill inte bli omstoppad.
- Joey, låt mig stoppa om dig.
- Nu så... ska du bara...
...sussinanna. - Jag vill inte sussa.
- Du hade bara en mardröm.
Kommer du ihåg när du var liten och jag brukade sjunga för dig?
- Åh, herregud! - Åh, tyst.
- Få se om jag kommer ihåg hur den går. - Mamma, snälla. Låt bli.
- Vaggvisor och godnatt, till mammans glädje.
med mjukt täcke, i barnets sköna säng.
vaggvisor och godnatt,
lägg dig ner nu och vila.
vaggvisor och godnatt,
hoppas du sover så gott.
Godnatt, Joey.
Godmorgon, Mamma.
- Bäst att vi åker, annars så blir vi sena. - Jag ville inte väcka dig. Du sov så fridfullt.
Jaha...
- Bäst att jag skjutsar dig till stationen för ditt mote med Ross 9:30.
- Jag säger ingenting. - Jag protesterar inte längre.
- Om han arresterar dig för undanhållande av bevis, sä är det ditt problem.
- Jag antar att du inte vill ha din present?
- Present? - Bara något litet jag handlade...
- Har du köpt en present åt mig?
- Du förtjänar den inte. - Kom igen, Mamma. Snälla.
Okej...
- Jag älskar presenter.
- Den är tung.
Herregud!
- Är det fel sort? - Fel sort?! Den här är olaglig! Var fick du tag i den?
- Från dom där typerna som blev skjutna. Dom hade massor i sin van.
- Köpte du ett maskingevär från bakluckan på en van?
- I affären så sa dom att det var väntetid på vapnen.
- Mamma, du kan åka i fängelse för det här! Varför sa du inget?
- Jag ville att det skulle bli en överraskning.
- Det är det!
- Du säger att det var en stor bil?
- Jag vet inte om jag kan kalla den för stor, direkt.
- Så det var en liten bil.
- Svårt att säga. Den var stor i mina ögon. I dina kanske den var liten.
- Som en Caddilack? - Vilken modell?
- Vilken som helst!
- Kommer du ihåg att för några år sedan...
...så fanns det en liten Caddilack. - Ja, Cimarron. Var den som Cimarron?
- Nej.
Definitivt inte som Cimarron.
- Låt oss ta en paus.
- Du är trött. Jag ser det. Äter du rätt?
Jag skulle kunna ta med lite linssoppa till dig. - Kommer snart tillbaka.
- Bra så här långt, Pixie.
Gwen, har du tid någon minut? - Javisst.
- Herregud! Den är helautomatisk. - Jag vet.
- Och din mamma... - Sssshhh...
- Okej, Joe. Jag ska spåra vapnet. - Tackar.
- Whow, när hon går och handlar, så vet man aldrig vad hon kommer hem med.
- Jag vet.
- Jag skulle verkligen uppskatta det, om du inte har något emot det?
- Försök att inte döda någon med det. - Hon är för liten, jag skulle aldrig träffa henne.
- Vem är den där lilla killen vid poolen? - Joey, bara 9 år och har så mycket muskler!
- Kolla, man kan redan se att han kommer att få en rejäl "utrustning".
Bli inte generad. Jag kanske är gammal, men jag är fortfarande en kvinna.
Säg mig, älskar du min Joey?
- Jag vet inte. Jag älskade honom. Kanske jag fortfarande gör det.
- Han älskar dig. - Han visar det aldrig.
- Det är likt Joey. Han bär allt inom sig. Det betyder inte att han inte älskar dig.
- Om han bara kunde visa mig hur han känner!
En ask med choklad, några blommor...
- Har han aldrig gett dig blommor? - Aldrig. - Åh, Joe...
- Och att jag är Kommisarie gör bara allting värre.
- Såg du det här?
- Han ser väldigt allvarlig ut. Hur gammal är han där?
- 13. Det här togs precis efter att hans pappa dött.
- Jag bröt ihop, Jag dög inte till någonting i flera dagar.
- Joey gjorde allt.
13 år gammal men han ordnade begravningen, ringde släkten...
valde kista...
talade med prästen...
men han grät aldrig.
Jag vet att Joe älskade sin pappa.
Men än idag vet jag inte om han någonsin grät.
-Okej, mamma få höra. Ni talade om något. - Det var inget.
- Vad menar du med inget? Ni grät båda två! - Tjejsnack. Du skulle inte förstå.
- Jag förstår att du har en medfödd gåva att skapa problem.
Och jag svär, att om du lägger dig i mitt förhållande med Gwen,
så kommer jag att bli tokig...
- Tja någon är ju tvungen.
Hon är en underbar kvinna, och du har aldrig gett henne blommor.
Det ör okej, gubben, jag öppnar dörren.
- Vet du vad det här är mamma? Det här är vägens ände!
Jag har fått nog.
Jag har definitivt fått nog. Jag tar dig till lägenheten,
Jag kedjar fast dig vid ett handfat, och sen ska du ta första planet tillbaka till Newark.
Varsågod. Nu åker vi.
- Varför frågar du mig inte vad jag såg? - Jag vill inte veta!
- Fråga mig! - Nej!
- Fråga mig vad jag såg.
- Du är en liten gammal dam, mamma. Du bor i en liten lägenhet i Newark,
du stickar, gör sylt, pratar i telefon. Det är allt!
Okej, vad såg du?
- Mannen som sålde mig vapnet, han som kom undan. och hans van.
- Verkligen? Var han liten? Stor?
- Stor, 1,95, 150 kg.
Han hade en tatuering av en kobra som det stod "Gud kör Harley" ovanför.
- Kommer du att komma ihåg det här? En chevy van, vapen-metalls grå, en 82:a.
året då dom hade längre hjulbas.
Registreringsnummer :
JL2-661.
- Det här är 90W2, koppla mig till 90W90.
- Okej, 90W2.
- Skulle du kunna hitta Tony och hälsa honom att jag behöver en till tjänst?
- 10-4.
- Var fan är din pojkvän och vapnen?
- Jag har redan sagt att jag inte vet vad du snackar om.
Jag känner knappt killen. Jag träffar honom bara då och då.
- Paulie, ingenting därnere.
- Kolla i garaget. - Det har jag gjort, ingenting där.
- Men kolla därinne då! - Jag ska göra det och det...
- Är det det huset? - Det är var vanens ägare bor.
- Ska jag täcka baksidan? - Åh, mamma!
Jag sa att du kunde få hänga med, men jag sa inte att vi var partners.
- Okej, okej.
- Vi verkar inte förstå varandra här, gullet.
- Jag tar det. - Håll henne tyst!
- Fel hus, gubben?
- Hjälp! Hjälp!
- Kom igen, skynda på.
- Åh, herregud!
Okej? - Ja.
- Joey, är du okej?
- Joey! Hoppa inte!
- Hoppa in, gubben! Vi ska ta fast dom där rötäggen!
- Okej, mamma sväng till höger! - Okej. - Det är bra.
- Ledsen. - Det är okej, det var en olycka.
- Hoppa! Använd gatan! Använd vägen!
Akta!
Härligt, Morsan!
Plattan i botten!
- Dom svänger till vänster. - Okej. - Sakta ner.
Vänster! Sakta ner!
Var försiktig!
- Det finns inget i den där. Jag har redan kollat.
- Vad finns i mappen? Det är från spårningen av vapnet, eller hur?
- Vad står det, Joe? - Jag vet inte, för jag har inte läst det.
Jag ska inte göra det heller, utan jag ger det till Ross,
och sen ska jag bara glömma alltihop. Ross!
- Jag tror inte mina öron. - Tro det!
- Kolla vem som kommer. Norman Bates och hans mamma!
- Lägg av, Ross! - Ska du verkligen berätta för honom?
- Ross, min mamma ljög om vad hon såg.
Hon såg nummerplåten från offrets van och jag spårade adressen.
- Men vilket djävla skit! - Akta språket, Ross.
- Akta språket?
Det var kaxigt för att komma från den mest patetiska
snuten någonsin inom det här distriktet!
Är det nu någonting annat som du eller din mamma...
...inte har berättat som jag borde veta? - Ja, konstapeln. Det är det.
- Både jag och min son tycker att du är ett stort rövhål.
- Kom hit ett tag.
Tror du att jag tänker stå där och tåla det där från henne?
- Ross, lugna ner dig. Hon är bara en gammal dam, för sjutton.
- Ett monster, det är vad hon är, och jag ska säga dig något mer.
Hennes kakor är skitäckliga!
- Var försiktig med vad du säger om min mamma!
- Jag är inte försiktig med någonting! - Om du ens tittar åt det här fallet...
...så ser jag till att du blir utredd, och så slänger jag in din mamma i ett förortshäkte,
innan du ens hinner säga "gyllene ålderdom"!
- Hotar du min mamma?
- Jag hotar dig, jag hotar din mamma...
...jag hotar hela din djävla familj.
- Ross. - Vad?
- Du gjorde just ett stort misstag. - Ja, säkert.
- Vad håller du på med?
- Herregud!
- Hej. - Hej.
- Jag tror att du glömde torka händerna. - Ross behöver nog handdukarna mer än jag.
- Behöver Ross handdukarna? - Lång historia. - Åh, ursäkta mig.
- Jag har din tandborste. - Min tandborste?
- Ja.
- Din turtandborste med grodhuvudet. Jag glömde packa den med resten av dina saker.
- Tackar.
- Kommisarien. Bra!
- Jag vill göra en anmälan mot honom och hans psykotiska mamma...
...för överfall och undanhållande av information i en mordutredning.
- Vad pratar du om, Ross?
- Ingenting, jag försökte bara spola fram några av hans finare sidor.
- Det är inte roligt Bomowski! Jag ska se till att du blir suspenderad.
- Ross. Ross! ROSS!
- Vad? - Gå tillbaka till ditt skrivbord.
- Åh, Kommisarien, kom igen. Ser du inte... - NU! Snälla.
- Det är en killgrej. Det är bäst att jag också går tillbaka till mitt skrivbord.
Åh, Gwen. Tack för tandborsten.
Mamma, vapnet du köpte var en del av en leverans...
...med automatvapen som förvarades i ett lager nere på stan.
Lagret brann ner och vakten dödades i branden.
Ammunitionen orsakade en stor explosion.
Vapnen blev förstörda, orsaken till branden kunde aldrig fastställas.
Företaget går i konkurs. Försäkringsbolaget betalar 12 miljoner.
Mamma, lyssnar du?
- Som Mr. Krueger. Han brände ner lunchstället för försäkringspengarna.
- Dom upptäckte allt av värde hemma hos honom. - Samma sak här.
- Vapnet du köpte blev inte förstört i branden.
- Mamma vet, Pixie! När vi kommer hem, Ska jag laga dig en smaskig hamburgare.
Jamen hon gillar inte snabbmat. Hon gillar när matte lagar mat åt henne.
- Det är inte det. - Nähä?
- Ross ansiktsuttryck när du sa att vi båda två tyckte att han var ett stort arsle.
- Det gjorde jag bra, eller hur?
- Du gjorde honom helt ställd.
- Han var gräsmattan och jag gräsklipparen.
- Du är verkligen speciell, mamma.
- Okej, mamma, jag ska snacka lite med dom där killarna. Kommer snart tillbaka.
- Vi skulle kunna spela snäll snut, elak snut! - Jag sköter det bra själv. Tack ändå.
- Törs du verkligen det, mamma? - Det vet du att jag gör.
- Okej, vet du vad? Gå ner i källaren och kolla runt lite.
- Jag finns på övervåningen med dom stora skurkarna.
- Det är den där snuten.
- Gå in i kontoret intill tills han har gått härifrån. Skynda på!
- Javisst, låt honom komma in.
-Konstapel Joseph Bomuwski. - Bomowski. - God eftermiddag.
- Hur kan jag stå till tjänst?
- Jag undersöker en lagerbrand, där en massa vapen blev förstörda.
Och du fick försäkringspengarna. - Ja.
- Jag hoppas att det inte har uppstått något problem?
- Vad skulle du säga om vi hade bevis på att vapnen inte blev förstörda i branden?
- Att vi har blivit utsatta för ett stort bedrägeri.
- Du ser inte ut som ett offer, du ser mera ut som en förmånstagare.
- Ursäkta mig.
- Ja?
- En kvinna därute påstår att hon är din mamma. - Nej!
- Ledsen. - Det är okej.
- Dom försökte... - Jag sköter det här.
- Jag tycker att vi tar ner dom på stationen och beararbetar dom! - Vänta bara utanför.
Det är nästan under kontroll. - Joe...
dom håller på att bli ekonomiskt granskade. Jag känner igen en granskning när
jag ser den. Du är för ung för att komma ihåg det, men när din pappa
kom ihop sig med skatteverket... - Mamma, senare! - Där har du motivet!
- Prosit!
- Det är en massa anklagelser som flyger omkring.
- Men jag försöker fortfarande lista ut vad du är ute efter.
- Att undersöka på lagret på egen hand. Har du några problem med det?
- Har du ett tillstånd?
Har din mamma ett tillstånd? - Nej.
- Men jag ska tala om vad jag har, unge man. En god lust att dra ner dina byxor och...
...ge dig ett riktigt kok stryk som du inte glömmer på länge.
- Kan jag få titta på lagret eller måste jag skaffa ett tillstånd först?
- Ja. Var snäll och ge konstapeln adressen till lagret där vi hade...
...den där fruktansvärda branden, samt nycklar och vad än han vill ha.
- Tack för din tid. Nu går vi mamma!
- Du kan behålla byxorna på för stunden,
men kom ihåg en sak :
Jag kommer tillbaka! - Aaaw! Vad? Skämde jag ut dig?
- Ja, det gjorde du! "Jag kommer tillbaka"?! Snälla du!
Jag hörde en polis säga så. - Terminators säger så, inte poliser.
- Kom ut hit!
- Era klantiga amatörer! Det är inte bara det att ni låter tio lådor med vapen bli stulna
från början och klantar till det när ni ska skaffa tillbaka dem. Nu har jag dessutom...
...en polis vars konstiga mamma som hotar att dra ner byxorna och smiska mig!
- Vi tar hand om dem. Dom kommer inte att besvära dig något mera.
- Det är bäst, det.
- Jag får planet i morgon. Allt ni behöver göra är att försäkra er om att...
...allt och alla håller sig lugna i 24 timmar.
Få det att se ut som en olycka.
- Tycker inte alls om det här. Det är ser farligt ut, gå inte in där.
- Nej, mamma. Det är inte farligt.
- Om det inte är farligt,så finns det väl ingen anledning till att jag inte kan få följa med?
- Ånej. Du kommer inte med. - Men Joe, vi jobbar så bra ihop.
Just det, och att arbeta bra ihop betyder att man ser efter varandra.
- Vad gör du?
Joseph Andrew Bomowski! Svara mig genast!
- Vad gör du? - Vad ser det ut som?
- Det ser ut som du låser in mig i bilen.
- Whow, det ser ut som jag har ärvt mina detektiv egenskaper från dig.
- Vi ses senare. - Joe!
- Det kommer inte att fungera.
Jag lägger in den där här....
... hur fungerar den här nu då?
Hallå, hallå.
- Det här är en polis radio frekvens. Var snäll och identifiera er.
- Tutti Bomowski, Joes mamma.
- Åh hej, Mrs. Bomowski, det här är John. Tack för kakorna. Hur är läget?
- Åh, öh, tja...jag skäms så mycket.
På något sätt, så tycks jag ha låst in mig i Joes bil. Är inte det dumt?
- Inga problem, Mrs. Bomowski.
Leta bara efter en Slim Jim, en lång, tunn metallbit.
- Gör det du! Skjut bara! - Herregud!
- Jag vill inte leva i en värld där min egen som låser in mig i sin bil.
- Tillräckligt med kulor i pistolen? - Ja, men var tyst!
-För om du inte har det, så har jag.
- Var fick du den där ifrån? - Från ditt röriga hanskfack.
- Ge mig den, mamma. - Nej.
- Ge mig den mamma. - Nej.
- Mamma, ducka!
- Hoppa!
Är min Pixie okej? - Hon är okej.
Skit också!
Åh, herregud! Vad tänker du göra?
- Ta hunden.
Gå bort dit. - Vart?
- Mot väggen. - Okej.
Backa!
Stopp! Polis!
Mamma! Ducka! - Dom smiter!
Stanna!
annars skjuter morsan!
- Lite högt och för mycket till höger, men inte dåligt för en nybörjare.
- Herregud Paulie! Skynda dig och starta!
- Vänd dig om. - Jag sticker ingenstans.
Ta det lugnt! - Snygg insats, Joe.
Så, du trodde satt du kunde bråka med min pojke, va?
- Det var ett stort misstag!
Prosit.
- Det är dammigt här.
- Sätt dig ner.
Okej, skriv in honom. - Jag vill träffa en advokat...
...och en doktor. - Du sprider baciller.
Säg åt Ross att jag och mamma har gjort ett stort genombrott i hans fall.
Hör här, innan du säger något...
Vad handlade det där om?
- Jag är bara glad att du äntligen släppt loss dina undangömda känslor.
- Undangömda känslor? Vad snackar du om?
- Blommorna, Joe. Jag har aldrig sett så många rosor.
Jag tror inte mina ögon. Djäklar! - Vad då?
- Att hon alltid måste lägga sig i. Hon gör mig galen, Gwen!
- Vad talar du om?
- Det var mamma.
- Du menar att det inte var du som skickade rosorna?
- Det är klart att det inte var.
Eller vänta, jag menade inte...
Mamma! Kravla dig genast hit på dina gamla ben!
- Vad var det du sa?
- Säg ingenting!
- Hände något med Gwen?
- Jag vill inte prata om Gwen, jag vill prata med dig!
- Du behöver inte skrika. - Jo, jag bor här. Jag skriker om jag vill!
- Jag vet att det här är svårt för dig, men om du vill vara kvar här,
så har jag har skrivit ner några regler.
- Jag gillar inte din ton.
- Regel nummer 1: Säg inte att du inte gillar min ton!
Regel nummer 2...
- Har du skrivit en lista med regler åt din mamma?
- Exakt, och avbryt mig inte.
- Nummer 2:
- Blanda dig inte någonsin i mitt kärleksliv under några omständigheter.
- Gillade hon inte blommorna? - Det blev en fullträff!
3: Städa inte! 4: Stryk inte mina underkläder!
5: Berätta aldrig pinsamma historier om när jag var barn för någon!
- Vänta nu ett ögonblick... - Det här är inte förhandlingsbart.
6: Gör aldrig rent, köp inte, och skjut inte vapen!
7: Här kommer ett meddelande från allmänheten : Ingen bilkörning!
8: Säg aldrig att frukosten är dagens viktigaste måltid. Och 9:
Fotografierna stannar i New Jersey.
- Något annat?
- 10: Glöm bort att jag är din son ibland och behandla mig som en levande varelse.
- Du kan inte behandla mig så här. - Jo, det kan jag. Här är listan, tänk på det.
- Joe. Joe!
- Tror du att du kommer att förbättra ditt liv genom att få mig att följa dom här reglerna?
- Jag lyssnar inte. - Du ska lyssna på mig, Joseph Andrew Bomowski,
om det så är det sista du gör, för jag ska tala om vad ditt problem är.
Regel nummer 11: Tala inte om för mig vad problemet med mig är,
För jag vet redan vad mitt problem är. Vill du höra?
Hon är en liten gammal dam och hon har en hund.
- Du älskar inte tillräckligt mycket. Om någon kommer för nära, stänger du dom ute.
Och du stänger mig ute precis som du stänger ute Gwen. - Ser ni?
Ser alla det här? Helt plötsligt så förvandlades hon till Dr. Ruth!
- Det skrämmer dig att Gwen älskar dig, för hon är speciell.
När du träffar någon så speciell, så borde du hålla fast vid denna
hårt med båda händerna. - Hålla fast?
- Vad snackar du om, mamma? - Om att vakna upp...
en morgon och upptäcka att du är 60 år gammal...
och bor i en liten lägenhet alldeles själv, och önska att du hade...
någon så speciell som Gwen att älska.
- Hon har rätt. - Hon är verkligen upprörd.
- Klar?
- Om du måste veta: Jag dumpade inte Gwen, hon dumpade mig.
- Gwen, jag bara...
jag bara ringde för att säga att du är speciell.
Åh, herregud, det här är löjligt.
Jag bara...
ringde för att säga att du är väldigt speciell.
och när man träffar någon som är speciell, så borde man...
hålla fast.
Man borde hålla fast vid denna.
Men kom igen!
Bara gör det .
- När man träffar nbågon som är speciell, borde man hålla fast vid denna.
- Joe?
Vad gör du här så sent?
- Jag försöker bara komma ifatt med papersarbete..
- Jag behövde bara hämta lite saker.
- Vill du också komma ifatt med pappersarbete?
- Javisst.
- För pappersarbete.
- Du...
...jag är ledsen att jag slog dig.
Jag var bara besviken över blommorna, och att du sa som du sa...
- Gwen, du behöver inte be om ursäkt,
jag förtjänade att få en smäll. Jag strulade till alltihop.
Jag borde ha skickat dig blommorna. Jag önskar att jag hade det.
- Verkligen? - Ja.
Du är så speciell.
och när man träffar någon så speciell som du,
så borde man hålla fast vid dem med båda händerna.
annars så kommer man att vakna upp en morgon och upptäcka att man är 60
och bor ensam i en liten lägenhet.
och man önskar att, man fick välja...
att älska någon så speciell som dig.
- Det var det underbaraste någon någonsin sagt till mig.
- Min mamma sade det, Gwen.
- Din mamma sade det?
- Hon hade rätt. Herregud, det kommer att ta livet av mig.
Tar det här livet av dig?
-Hallå, chefen. Vad händer? - Där är du.
- Läs den här lappen.
- Jag ångrar alla brott jag begått i mitt liv,
Jag orkar inte leva med dem längre. J Parnell.
Tja, vad tycker du?
- Du har levt under mycket press den senaste tiden.
Du kanske överregerar.
Vi har vapnen, Vi ska åka till sydamerika i morgon,
och tjäna en massa pengar. Varför är du så deprimerad?
- Jag ska inte ta livet av mig.
Det är en del av planen.
- Dom hittar lappen och vi försvinner. Då kommer dom inte och letar efter oss.
- Bra ide.
Nej, nej. Det är en utmärkt ide.
- Där är en till dig också. Skriv på den där
så vi kan dra härifrån.
Se till att du skriver under den tydligt.
- Få se.
Snyggt.
- Det gör ont.
- Kära Joe. Jag är ledsen. Jag kan inte rå för det. Jag älskar dig för mycket.
Jag har åkt för att inte vara i vägen för dig. Hälsningar, Mamma. PS:
Ber om ursäkt för blommorna. Jag har förstört det mellan dig och Gwen.
Kanske du kan förlåta mig någon dag. PPS:
Det fins en ananaskaka i frysen.
- Djäklar!
- Hallå! - Ledsen!
- Ursäkta mig!
- Vänta! - Hallå, sakta ner.
- Är du okej?
Mamma, stanna!
- Joe?
Nej, Joe, du har rätt. Du måste sköta ditt liv på egen hand.
- Du hade rätt. Jag vill inte att du åker.
- Sakta ner. - Du hade rätt i att jag borde hålla fast i Gwen.
Jag hade fel. Jag vet det nu.
Nej, du hade rätt. När jag berättade för henne förändrade det allt.
- Gjorde det? - Ja. Mamma, jag vill att du stannar.
- Fort, stanna vagnen!
- Vill du verkligen att jag stannar?
- Det vet du att jag vill, mamma.
-Berätta nu.
Vad sade Gwen när du berättade för henne?
- Att det var det gulligaste någon någonsin sagt till henne.
- Och? - Det var vad hon sa.
- Friade du inte till henne? - Nej, men jag menar, det är ju en bra början.
- Det är ett missat tillfälle. - Vänta. Vänta.
- Sluta. - Vad?
- Nu gör du det igen. - Vad?
- Lägger dig i. Regel nummer 2.
- Du kan inte mena allvar med reglerna?
Gate 18, fort! Vill inte att hon missar planet.
- Vad gör du?
- Ha en trevlig resa hem. - Vad gör du?
- Tackar. Joey!
- Joseph A. Bomowski, det här är din mamma som pratar.
- Vänta ett ögonblick! Kan vi inte prata om reglerna?
- Dom är inte förhandlingsbara. - Hur vore det med lite svängrum?
- Svängrum? Om jag ger dig tummen, tar du hela armen. - Okej.
- Okej vad då?
- Till reglerna.
- Jag lovar.
- Då är vi överens.
- Mamma,
- Det kommer att bli den härligaste helgen vi tillbringat tillsammans.
- Kanske inte.
- Stanna här. - Joey. Joey!
- Har honom, Joe! - Mamma, jag sade åt dig att vänta utanför.
- Ja, Ja.
- Lovade du mig inte att lämna mig ifred och att ge mig lite mera utrymme?
- Jag börjar imorgon.
- Jag ger upp.
- Herre jösses! Där är killen som sålde mig vapnet.
- Är det? - Ja.
- Mer choklad, Mitchell? - Nej tack, Mrs. Bomowski.
Du då, ponken? - Nej, det är bra.
- Varför kom du hit? Det är inte ens mitt fall.
- För att rädda min flickväns liv.
Mitt hus är inte säkert. Min bror är död.
Jag har ingenstans att ta vägen.
Har du någon aning om vilka dom är?
Vi stal några lådor med vapen men det fanns tusentals där.
- Det var meningen att dom skulle ha varit förstörda. Vi har dom, Joey.
- Vart någonstans?
- Brunswick flygplats. Utanför Ventura. Det gick i konkurs,
och ett låneinstitut tog över det. - Härligt Mitchell. Joe och Jag kollar upp det.
- Kommer du ihåg när jag gick i skolan, och du ringde mina lärare varje vecka
för att se om jag skolkade?
Jag höll på att skämmas ihjäl.
Men nu förstår jag att det var inte så att du inte litade på mig...
...du ville bara försäkra dig om att...
...jag inte hamnade i trubbel.
- Äntligen förstår du. - Jo, jag förstår.
Och jag vill att du ska förstå, varför jag måste göra...
såhär!
- Aj, otur!
- Jag gjorde såhär en gång förut när Joey var 9 år.
Han hade fastnat i ett staket. Problemet var hans öron.
Dom var så stora för hans ålder. Dom fastnade mellan plankorna.
Jag gjorde det. Jag gjorde det.
Jag är fri! Jag gjorde det! - Härligt, Mrs. B! Snyggt jobbat, bruden!
Ibland blir jag imponerad av mig själv.
- Kan du hjälpa mig ner?
Vart är min pistol? Jag sticker härifrån. - Den och dina nycklar är i badrummet.
- Tack, gullet.
- Djäkla otur.
- Ledsen, Mitchell. Jag behöver låna din bil.
Och jag tror inte att Joey vill att du drar till Mexico.
Var stilla. Det här gör inte det minsta ont.
Kommer tillbaka och hämtar dig, gullet.
- Backa.
- Konstapel Bomowski. Jag behöver hjälp vid Brunkswick flygplatsen, omedelbart.
- Släpp mig! - Skynda på.
- Rör på dig. Kom igen.
- Vart är din lilla pojke, Mrs. Bomowski?
- Du kommer inte undan med det här. Min Joe kommer att ta fast dig.
- Sätt henne på planet, så att hennes son inte kan blanda sig i om han dyker upp.
När vi kommer ut över havet, så får vi se hur bra hon kan simma.
- Skynda dig! Rör på benen!
- Sitt ner.
- Skit!
- Gå ut och hitta honom.
- Kliv av! Lyft ner henne.
- Herregud!
Vart för du mig?
- Håll käften! - Joey!
- Där är du. Släpp den!
- Joey? Är du okej? - Mamma, vad gör du här?
- Jag kom för att hjälpa dig. - Ta in honom!
- Parnell. Släpp henne.
- Var inte löjlig! Tror du att jag bara skulle nöja mig med att döda dig?
- Jag sa, släpp henne!
- Eller?
- Det är över. Parnell, Allt är över.
- Hämta bilen. Jag bestämmer när det är över.
- Säg hejdå till din lilla pojke.
- Det är din tur nästa gång. Vänta!
Du vet...
...jag kommer verkligen att tycka att det här blir roligt.
- Ingen skadar min pojke.
- Oj, jösses. Du sköt honom.
- Det menar du inte?
- Mamma, Du räddade mitt liv.
- Det är det mammor är till för.
- Jag kan inte tro det, men jag är verkligen ledsen över att du åker.
- Oroa dig inte, jag kommer tillbaka. - Inte för snart, hoppas jag. Skojar bara.
- Det har varit roligt, Tutti. - Väldigt roligt.
- Jag förstår varför du gillar jobbet som polis. Det är så stimulerande. - Ja.
- Kan jag få se ringen igen? - Okej.
- Vacker. Jag kunde inte ha valt ut en vackrare ring själv.
- Det trodde jag du gjorde. - Mamma, det där är ditt flyg.
- Tja, unga dam, tackar för allt.
- Joe, Jag tror att den där mannen är en brottsling.
Jag känner igen honom från TV.
- Jag tror inte det. Du kommer att bli försenad.
- Joe, titta.
- Han försöker smita undan från metalldetektorn!
- Snälla! - Hallå, unge man!
- Kom inte med den där oskyldiga blicken. Du är arresterad!
Min son är polis. Joe, ta fram pistolen. Han smiter!
Regel nummer 12: Lyssna på din mamma. - Djäklar!
- Akta!
- Okej, handbojor! - Varsågod.
- Släpp fram oss. Polis.
- Joey, Nu kom jag vad han hade gjort.
- Han sköt sin mamma!