Natočeno podle novely Henriho Murgera.
Přeložil Reaper Pokud máte něco na srdci, pište na: reaper.reaper@seznam.cz
Merde.
Zranil jsem se?
Můj Bože!
Krev!
- Daří se ti, Marcele? - Ne.
Co myslíš, když mam rozmlácenej obličej?
Nějaký červený...
Tyhle sklenice jsou menší než ožralovo halucinace.
- Co říkal vydavatel? Měl jsi štěstí? - Ne. Ta svině!
Prohlásil, že je to moc dlouhý a požadoval zkrácení,
ale bez toho, aby mi něco slíbil nebo nabídl... neotesanec!
Proč mě to nenecháš přečíst?
- Tebe? - Mě.
Ty umíš číst?
Děláš si srandu?
Chodil jsem do Monçaa na střední než jsem přišel do Paříže.
Můžu si to přečíst, než zavřu.
Proč ne?
Dáš mi názor obyčejnýho člověka
a zařídíš, aby se vydavatelé styděli.
"Mstitel". Divadelní hra o 21 aktech od Marcela Marxe.
Oznámení o soudním vystěhování.
Dobré ráno, pane Marcele.
Víte o tom, že je osmého?
Už? Čas letí tak rychle jako jelen.
Jste trochu pomalejší v plnění povinností nájemníka.
Už je půl dvanácté
a nový nájemník může dorazit každou chvíli.
Dovolte mi si zavolat stěhováky.
Zajisté,
ale nejdřív se podíváme na menší formalitu.
Tří měsíční nájemné.
- Jsem si jist, že souhlasíte. - Ale jistě.
Pak tedy pojďte laskavě do mé kanceláře a já vám dám stvrzenku.
- Až se vrátím. - Proč ne teď?
Musím jít do banky. Nemám u sebe tolik peněz.
Chápu... žádná hotovost. Dovolte mi tedy, abych se postaral o to,
co nesete s sebou, aby vás to netížilo.
Myslíte si, že nosím svoje věci v tašce?
Taková jsou pravidla.
Nevystěhujete ani vlásek dokud nebude nájem splacen.
To nejsou vlasy, ale košile, které nesu na vyžehlení
do prádelny vedle banky.
Prosím, nechápejte mě špatně,
ale předešlé zkušenosti otřásly s mou důvěrou v nájemníky.
Bude nejlepší, když vás Hugo doprovodí do banky.
Vidíte toho muže? Už tři dny obhlíží banku.
Žiju nedaleko... Jeho kolega je na rohu v Alfě Romeo
a čte si Le Monde. Má noviny vzhůru nohama.
Samozřejmě že se mohu mýlit, ale chci splnit svou povinnost.
Co předpokládáte, že bude v té tašce?
Byl můj pokoj vyklizen?
Ještě ne, pane Schaunarde, ale velmi brzy bude.
Předešlý nájemník si šel sehnat stěhovací službu.
Zatím si můžete dát svůj nábytek na dvůr.
Obávám se,
že bude pršet, a můj nábytek bude zničen.
Odpusťte mi, že se vás ptám na povolání,
ale opomněl jste to napsat ve smlouvě.
Nechte to piano a ještě se vraťte do mého předešlého podnájmu,
abyste přivezli zbytek mého drahocenného nábytku
a uměleckých prací.
Z ministerstva války.
Právě to přinesl poslíček.
Z ministerstva války...
To musí být penze,
kterou od nich žádám celá léta.
Konečně, nějaká zásluha za mé úspěchy.
Drahý pane Bernarde, laskavost mi velí, abych vám oznámil,
vinou tíživé situace, ve které se nacházím,
že nyní nemohu dodržet slib,
kterým jsem se zavázal splatit nájem, zejména když je tak velký.
Až do tohoto rána jsem doufal, že poctím tento krásný den
splacením svého nájemného. Byl to klam!
Když jsem spal, sevřen ve falešné jistotě,
rána osudu, v řečtině ananke, zhatila mé naděje.
Obnos, na který jsem spoléhal, nebyl k dispozici,
ale naše překrásná Francie a já zajisté uvidíme lepší dny,
nemám o tom nejmenší pochyby. Až se tak stane,
urychleně vás o tom budu informovat
a co se týče mých drahocenných věcí,
nechávám je v úschově vám a zákonu,
který vám zakazuje prodat je dříve než za rok.
Do té doby máte mé svolení používat luxusní byt,
ve kterém jsem přebýval.
Abych stvrdil svůj souhlas, přikládám zde svůj podpis. Marcel Marx.
- Dva poloviční pstruhy. - Ano, pane.
To byla zvláštní objednávka.
Naopak. Tahle metoda přináší obvykle o čtvrtinu více jídla,
než když si objednáte celou porci.
Kde je moje jídlo?
Naneštěstí šel poslední pstruh tady k tomuhle pánovi.
Mohu vás pozvat na tento chod?
Nerad bych vás připravil o to, co je vaše, pane.
To mě ale pak připravíte o potěšení projevit dobrou vůli?
V tom případě, pane...
Dovolte mi, abych vás uchránil před hlavou.
To nemohu dovolit.
I když je hlava ta nejušlechtilejší část člověka,
je nejvíce nežádoucí částí u pstruha.
Dvě hlavy...
Tento pstruh je dvouhlavý (bicephalic), tohle slovo pochází z řečtiny
a znamená...
přesně to samé.
Ale já nemám žádný problém sníst tento fenomén.
Omáčka byla výborná.
Pravda.
Byl připraven ve městě Bearn
a svou výbornou reputaci si jistě zaslouží.
- Zdáte se být velmi vzdělaným. Nejste odtud? - Ne.
Pocházím z Albánie
a žiji v Paříži teprve 3 roky.
A už jste si osvojil naši řeč.
Moje chůva byla Francouzska z Barcelony.
Moje jméno je Rodolfo
a jsem malíř.
Marcel Marx, spisovatel.
Mohu vám nabídnout lahev vína?
Jenom za předpokladu,
že záplatím kávu a zákusky.
Jako malíř, nemyslíš si,
že Malevitchovo černá kostka na bílém pozadí
je takovou smrtící ranou pro malířství jako,
lidé z Vídeňské školy - Schoenberg, Berg, Webern a další,
jako pro hudbu?
Pojďme!
Bydlím nedaleko.
Můžeme pokračovat v naší diskuzi tam.
Brodil jsem se klidnou řekou,
teď už bez značek od obsluhy bárek.
Vyjící Indiáni je vytrhali
a přibili je na barevné kůly.
Rimbaud, je překrásný.
A jsme tady.
Divné, klíč je v zámku,
ačkoliv jsem si ho dnes ráno dával do kapsy,
kde stále je.
Čarodějnictví!
Dva klíče.
Housle... tak nakonec to není místo, kde žiji.
Mohu vám pomoci?
Spletl jsem se. Tohle není můj domov.
Prosím, omluvte chování mého přítele.
Je ožralý jako prase.
Tak nakonec jsme doma...
Není to moje oblečení?
A tohle?
Moje turecké bačkory... které mi dala moje milovaná?
Důsledkem toho je Marcel Marx povinen vyklidit byt
do poledne osmého února...
A nejsem já Marcel Marx,
kterého domácí soudně vystěhoval...?
Situace se má takto.
Podle zákona je byt můj,
protože jste byl soudně vystěhován,
a také jsem zaplatil předem.
To se týče bytu,
ne nábytku. Kdybych zaplatil, mohl bych si ho legálně odstěhovat.
Udělal bych to, kdyby to bylo možné, i ilegálně.
Tudíž vy máte nábytek, ale ne podnájem,
a já mám pronájem, ale ne nábytek. - Přesně tak.
Místnost se mi líbí.
A co já? Nikdy se mi nelíbila víc.
- Promiňte? - Nikdy ne tolik jako teď. Vím, co říkám.
Co byste řekli zapití tohohle nedorozumění?
Jakou pěknou dýmku máte.
Mám ještě jednu hezčí za to, že jsem ve spolku.
- Chtěl byste si jí zkusit? - S potěšením.
Vypadá to, že jste muž s muzikálními sklony.
Skladatel.
Píši práci zvanou:
"Vliv deprese
na umění."
Nemám na tebe teď čas.
Proč ne?
Dobré ráno.
Madam.
- To je moje odpověď. - Chápu.
Jako obvykle, mohl bys mi půjčit tisíc franků.
Došly mi barvy
a nemůžu tak dokončit své mistrovské dílo.
Nejsi troškař. Jsem dočasně na mizině.
Nemohl by sis půjčit od té dívky?
To by nešlo. Zatím ne. Potkali jsme se teprve včera.
- A od Schaunarda? - Neviděl jsem ho celý týden.
Sbohem.
Kam jdeš?
K tobě domů,
abych si vzal to, co mi dlužíš.
Zjistíš, že už tam nejsem doma.
Nemůžu ti to dneska vrátit.
Čekám na jednu dívku.
Ale můžeš dát do zástavy můj prsten.
Támhle je.
Zmiz.
A co když se k vám vrátí
a vy už nebude mít prsten?
Nevrátí se...
Utekla s Američanem.
Měl Cadillac.
Smutné jsou na tom děti.
Nechala je tu se mnou a já nemám peníze na jídlo...
V noci
brečí z hladu.
Jak jsou staré?
Čtrnáct, devět,
sedm, šest,
tři, dva, jedna
a nejmladšímu je půl roku.
Tolik dětí.
Byli jsme mladí a zamilovaní...
Bylo jaro.
Vypadáš divně...
Co tě štve?
Myslím, že jsem se zamiloval.
Do koho?
Nevím,
ale sedí támhle.
Nevypadá špatně.
Proč něco neuděláš?
A co když mě odmítne?
Těžko bych to nesl.
V Albánii je naším zvykem nejdřív...
Zůstaň tady...
a já půjdu promluvit za tebe.
Vzbudím v jejím srdci touhu
po tobě...
Budu lhát...
beze studu.
Dobrý večer.
Vidíte tamtoho muže?
Je zamilován...
do vás.
Ale stejně tak já.
Promiňte...
- Mohu vám pomoci? - Usnula jsem...
- Kam jdete? - Nikam.
Já jsem tady, ale moje přítelkyně ne.
Žila jsem s ní.
Je zbytečné na ní čekat.
Byla odsouzena do vězení na tři roky.
Co budu teď dělat?
Dorazila jsem dnes z Rouenu nikoho tady neznám.
Jestli chcete...
Bydlím vedle...
Řekněte mi,
jste správný francouzský gentleman - Ne.
Myslím tím, ano, jsem,
ale ne francouzský.
Albánský.
To musí stačit.
Už půjdu a vezmu svého psa s sebou.
V noci je neklidný z nočních můr.
Ale proč?
Můžu spát na gauči.
Je moc tvrdý na spaní.
A kromě toho,
jsem horkokrevný
a vy jste překrásná.
- Tak kam potom půjdete? - K příteli.
Bydlí docela blízko.
Spěte klidně.
Vrátím se ráno.
Šla jsem pryč hledat podnájem. Děkuji vám za vaši laskavost. Mimi.
Kde je tvůj černý plášť?
Nevidíš ho?
Zničil jsi ho...
Jsem ztracen.
Gassot, magnát od novin, mě chce vidět.
Zakládá časopis o módě, "Pás kosatců"
a chce, abych byl hlavním redaktorem.
Když se objevím v těchle hadrech, změní názor.
Stejně jeho nabídku nemůžeš přijmout.
Gassot
podporuje pravici.
Tvoje zásady odporují tomu, abys jedl chleba,
který je upečen vykořisťováním lidí. - Mýlíš se.
Je nalevo pravice v parlamentu
a hlasoval pro podpory vdovám.
Kromě toho, zná vlivné lidi, od kterých můžu dostat
zakázky na tvé kompozice a Rodolfovo portréty.
To vše mění.
Kdy se s ním máš setkat?
V pět.
Nesmíme ztrácet čas.
Boty se můžou natřít načerno,
takže si nikdo nevšimne, že je jedna kulatá a jedna zašpičatělá.
Všechno, co potřebuju, je černý kabát.
Za jeden bych dal deset let svého života a svou pravou ruku.
- Je tady malíř Rodolfo? - Jsem.
Můj bratranec mi doporučil vaše přijatelné portréty.
Řekl mi, že jsou velmi věrné.
Víc přesné než fotografie.
Je talentovaný. Dokonce získal všechny ceny na škole.
- Můj syn také vyhrál cenu a je mu jenom sedm. - Talentovaný hoch.
- Portrét, který chcete, pane... - Blancheron z Nantes,
výrobce cukru.
Také jsem napsal pár knih na toto téma.
Obraz by mohl být... středně veliký.
Jako tenhle... Kdo to je?
Moje matka.
- Kolik by jeden této velikosti stál? - Od 1000 do 1200 franků.
- To záleží na tom, jak se povede. - Můj synovec říkal 500.
To záleží na ročním období. Ceny maleb se mění během sezóny.
- Velice zajímavé... stejně jako cukr - Přesně tak.
- Udělejte jeden za 1000 franků. - To je chyba...
Za dalších 200 vás nakreslí, jak držíte v ruce svou knihu.
- To je nezbytné. - Vypadalo by to dobře?
Výjimečně dobře. Budete mít malbu u vás doma?
Ano, v obývacím pokoji.
Pak tedy musíte být namalován ve smokingu.
Prosím, posaďte se na tuto židli
a sundejte si kabát.
Nemám s sebou smoking.
Nebojte se, můj přítel vám půjčí svůj.
Marceli, prosím, pověs kabát tohoto gentlemana.
Jaká smůla, přijdu pozdě na večeři.
Restaurace dole nám přinese cokoliv, co si budeme přát.
Půjdu se podívat na lístek.
Mám pár nápadů,
jak vylepšit obsah "Pásu kosatců".
Například, první, možná, já bych doporučil...
Zveřejnit divadelní hru, například, a spolu s ní
herce oblečené v kostýmech
a prezentovat to jako nejnovější módu, samozřejmě.
Další by mohl zohlednit
něco jiného. Jako, třeba, jak bych to jenom řekl,
novelu na pokračování o Baudelairovi.
Kdy si mohu vzít?
Dokončím ho zítra a donesu vám ho.
Dal bych přednost platbě předem, než vám zůstat dlužen.
Smýšlíme v podobném duchu.
Peníze mám na hotelu. Budete je mít zítra.
Kdybyste mi přinesl kabát...
Byl velice zaprášený, tak jsem ho dal vyčistit.
- Účtovali si jenom 40 franků. - Připište mi to na účet.
Nic vám nezaplatím.
Merde!
Svině!
Chtěl peníze
za pár kilometrů.
To musí být alespoň 60 000 franků.
15 240 franků přesně.
Platba předem za práci na prvním čísle "Pásu kosatců".
Tady je můj plán.
Oproštěn od materiální stánky života,
mám v úmyslu dát se do něčeho vážného. Nejdřív se zbavím těchle hadrů
a obléknu se slušně, takže mě módní salóny budou respektovat.
Když uděláte to samé,
můžu vám sehnat místa reklamních agentů.
Do té doby se naše životy budou řídit striktními ekonomickým pravidly.
Srdečně přijímám.
Ale začněme tím, že mi dáš
pár tisíc franků. - Proč?
Musim mít auto, abych mohl najít inzertní media,
které
se nacházejí mimo naší provincii.
To je pravda.
Objednáme si jídlo?
Ano, pak vám řeknu víc o vaší práci.
Nedaleko odsud je výborná restaurace.
Je docela drahá,
ale alespoň budeme mít nějakou změnu.
Ale počátkem zítřka
se budeme chovat ekonomicky.
Namísto jídla venku si najmeme kuchařku.
Bude moudřejší si sehnat sluhu,
který by zároveň byl i kuchařem.
Náš dům bude vždy čistý
a budeme mít tak víc času na práci při tom, jak nám bude leštit boty
a pozorovat naše aférky.
Pak tedy budeme potřebovat větší byt.
To je, v každém případě, nevyhnutelné,
budeme tak udržovat krok s naší novou pozicí.
Za chvíli budu zpátky.
Balíček Celtiques, prosím.
Dobrý večer, Mimi.
Našla jste si práci...
Jak vidíte.
A máte kde bydlet?
Mám.
Jdete do nočního klubu?
Ne.
Jenom doprovázím své přátele.
Nezajímá mě moderní hudba.
Ale možná že si dám drink.
Sklenici vody, prosím.
Merde!
- Kdo to byl? - Štamgasta.
Choval se jako sedlák.
Je od vás laskavé, že mě doprovázíte domů,
ale nebydlím zrovna blízko.
Kdybyste žila v Moskvě,
užil bych si vaší společnosti o mnoho déle.
To je trochu dále.
Můžeme jít po bulváru.
No tohle...
Náhodou jsme dorazili ke mně domů.
Nechcete jít nahoru a pozdravit se se psem?
Dobrá tedy, ale jenom na chvíli.
Udělám kávu.
Zatím si můžete prohlédnout město seshora.
Jsou uschlé.
Mohl jsem to tušit, koupil bych nějaké umělé.
- Jak se jmenuje? - Baudelaire.
Došla mi káva,
ale udělám polévku.
Mohu vám políbit ruku?
Jste rychlý...
Už to nemohu vydržet.
Kolik stojí?
100 franků.
50.
Dobrá, 50, že jste to vy.
Nechcete jí?
Žiju se dvěma dívkami.
Mají společného přítele, neustále o něj bojují.
Nechápu je...
Ten muž je hloupý, ošklivý
a navíc ženatý.
- Ošklivější než já? - Nesrovnatelně...
- Vedle něj byste byl Lino Ventura - Kdo to je?
- Italská filmová hvězda. Vy ho neznáte? - Ne.
Zapoměňte na něj. Mluvme o nás...
Proč se
ke mně nenastěhuješ?
Jsem proti manželství už z principu,
ale můžeme udělat výjimku.
Můžeš nechat práce, můžeme žít z mých maleb.
Co bych pak dělala?
Venčila Baudelaira,
uklízela, takové věci...
- To myslíš vážně? - Ne...
Já budu uklízet a ty se můžeš dívat z okna na park.
Večer budeme chodit do opery.
Někdo mi ukradl peněženku.
Máš nějaké peníze?
Jenom pár franků.
Váš pas!
Poslouchejte, za kolik byl ten účet?
420.
Dovolíte mi, abych to zaplatil?
Předpokládáte, že dostanete své peníze zpět tam od toho vandráka?
To je jedno.
V tom případě je tato záležitost vyřešena.
Musím už jít...
Směna mi začíná v devět.
Musím čekat na svůj pas.
Přijdu k tobě zítra večer.
Budu čekat.
Pojďte se mnou.
Proč?
Vaše doklady nejsou v pořádku.
Byl jste ve Francii 3 roky bez víza,
povolení k pobytu nebo pracovního povolení.
Tvrdíte, že jste přijel vlakem ze Španělska.
Ale, rozhodl jste se nevypovídat.
Pak už si tedy nemáme co říci.
Strávíte noc tady.
Rozhodneme o vašem osudu zítra ráno.
- Mohu si zavolat? Můj pes je doma sám. - Až ráno.
Budete okamžitě deportován do Albánie.
Letadlo odlétá za 2 hodiny.
Když vás objevíme na území Francie
bez příslušných papírů,
bude to pro vás znamenat 6 měsíců ve vězení.
Mohu si teď zavolat?
Ale rychle.
Mimi ještě nedorazila.
Nevím.
Zkuste to o několik hodin později.
Zrovna ti někdo volal.
- Kdo? - To neřekl.
Připrav mi kafe.
Poslouchej,
budu deportován.
Postaráte se mi o Baudelaira a o malby?
Nevrátím se.
Skončím ve vězení,
pokud se vrátím. Rozumíš?
Sbohem, Rodolfo.
- Suze. - Problémy?
Ne. Mam žízeň.
Co myslíš?
1800 franků.
Má najeto jenom 30 000. Má brzdy a všechno.
Skvělé.
Máš čas dnes večer?
Co tě trápí? Nejsi moc nadšený.
Rodolfo byl deportován. Nemá doklady.
- Merde. - Vezmu si Baudelaira.
Sejdeme se u něj večer odneseme malby k tobě domů.
Dobře.
Hledáte Rodolfa?
Ano, hledám. Měli jsme se sejít... Kde je?
Byl deportován. Byl tady ilegálně.
- Kdy? - Dnes odpoledne.
Vrátí... vrátí se zpátky?
Nevím.
Musím jít. Zavřete dveře, až budete odcházet.
JARO
Ahoj, Musette. Jak to jde?
Jak to vypadá?
Kolik dneska? Časopis musí jít do tiskárny do pátku.
Jenom jeden, ale celá strana. Od Printemps.
Vím. Volali a zrušili to.
Káva je původem z Arábie, kde byla objevena jedním kozlem.
Balzac pil 70 šálků denně.
Nač potřebuješ žebřík?
Je to spojení mezi mnou a mou milovou.
Četl jsi Shakespeara?
Jistě. Byl to skvělý filozof.
Pamatuješ si "Romea a Julii"?
Mohl bych někdy...
"Byl to slavík a ne skřivan...
jenž probodl strašlivou prázdnotu tvého sluchu..."
Ty nerozumíš?
Potkal jsem dceru z dobré rodiny,
ale z nějakého důvodu mě její otec nemůže vystát.
Její jméno je Julie a její pokoj má balkón.
Přišel jsem si půjčit ptáčka,
aby mě probudil ráno než starý pán vstane.
Byl bych ti zavázán,
kdybys mě od této chvíle nazýval Romeem Montekem.
Jak se ti líbí plán?
Dobrý den, "Pás kosatců".
To je pro tebe, Marceli, ze zahraničí.
Dobře...
Kde?
Kdy?
- Zapomeň na Julii, musíme jít. - Kam?
Ke hranicím. Vysvětlím ti to po cestě.
- Dej mi pár stovek. - Nemám.
Kam všechny peníze zmizely?
Do tiskárny, na zaplacení časopisu.
Dovolila jsi, aby si je nechaly.
Potřebujeme fotku na přední stranu.
Nehýbej se.
Támhle je...
Tak honem, ať dojedeme do Paříže ráno.
- Kdy dorazí Mimi? - Mimi?
Už tady nepracuje. Ale oni se tu stavějí skoro každý večer.
- Kdo oni? - Mimi a Francis, její přítel. Proč se ptáte?
Jsem starý přítel.
- Někdo se po tobě ptal. - Kdo?
Nějaký starý přítel. Sedí támhle.
Myslím, že "Překročení Rudého moře" je hotové.
Cítím se prázdný.
Když se ti to podaří prodat, budeme moct zaplatit nájem.
- Možná že budeš moci slevit na ceně. - Ne.
Neprodám to za méně než
200 franků.
Už jsem do toho dal přes 10 000 franků.
A co když domácí zavolá policii?
Pořád nemáš povolení k pobytu.
Vstupte.
Jaké překvapení...
Nabídni našemu hostu sklenku vody.
Komu vděčím za tu čest?
Byl jsem inspirován vaším portrétem
a rozhodl jsem se, že stanu sběratelem.
Teď potřebuji relativně velké malby
a okamžitě jste se mi vybavil vy.
Máte štěstí. Právě jsem dokončil toto
a měl v úmyslu to poslat ráno,
spolu s dalšími pracemi, na výstavu v New Yorku.
Ale když mi dáte nabídku... Tak jako starému zákazníkovi...
Ta práce se mi nesmírně líbí.
Zaplatím za ni 1000 franků.
- Děláte si srandu. - 1200.
- 2000. - 1400.
- 1700. - 1500
a dva lístky do opery dnes večer.
Opera je umírající forma umění, ale dobrá.
Jdi a zaplať nájem, pak se oblékni.
Můžeš jít do opery s Musette.
Budu čekat venku.
Musím mluvit s Marcelem.
Ubohé dívky,
nejsou stavěny na takový život.
Být mužem, tedy silnějším v každém aspektu,
znamená udělat z veškeré mizérie dětskou hru.
Ani se nedostaneme do deprese,
když naše šaty nejsou dokonalé.
Ale pro ženy je to jiné.
Sebemenší část oděvu jim udělá radost,
navíc by jim to nemělo být odepíráno. - Za druhé,
o umění a literaturu byla v poslední době velká poptávka
a
v této chvíli vyděláváme skoro stejně jako vrátný.
To je pravda.
Mistrovská díla jsou prodávána jako koláče.
Takže domluveno.
Zítra vezmeme holky nakupovat, abychom jim dopřáli jejich ženské rozmary.
v Neděli si dáme piknik v přírodě.
A co já?
Máš dva dny na to, aby sis našel doprovod.
Kdo za to může, že tvůj zevnějšek nepřitahuje ženský zájem?
Když nebudeš mít úspěch, můžeš přijít
jako náš šofér.
Pane, máte telefonát
v kuchyni.
Madam,
vaše oči jsou jako dva měsíce.
Doufám, že jejich nákupy nepřekročí 600 franků.
A už se nikdy nevracejte.
Nelíbilo se jim to?
Hulváti...
Snaží se mě zničit...
dohnat mě k tomu, abych zlomil svoje štětce,
abych skočil z okna.
Půjčme si nějaké peníze od Marcela
a pak vyrazme na jídlo.
Dal jsem ti
peníze předem.
Chci je mít zpátky přesně za dva dny.
Ne tři, ne pět, ale za dva dny.
Hodně štěstí.
Sbohem.
Co to bylo?
Je šílený, protože jsem rozkouskoval svoji hru. Tvrdí, že se nehodila
do časopisu. Čtenáři měli námitky. Jací čtenáři?
Kromě toho, jako hlavní redaktor, jsem zodpovědný za politiku časopisu.
On byl jenom vydavatel. Kapitalista.
- Mám hlad. - Já taky.
Pojďte, najíme se u mě doma. Myslím, že tam mám ještě nějaké peníze.
Když už jsme u toho,
můžu vám zahrát svoji nejnovější kompozici.
Opustím Marcela.
Kdy?
Dnes večer.
Už mám zbaleno.
Ví to?
Nebyla jsem schopná mu to říct.
Jedu zpátky do Strasbourgu.
Je tam jeden chlap, farmář,
ne moc pohledný, ale
sladký a spolehlivý.
Proč?
Nepotřebuje mě.
Všechno, co miluje, jsou jeho knihy.
Včera jsem zastavila svůj prsten, abych zaplatila nájem.
Nechala jsem peníze na stole. Když jsem se vrátila, nebyly tam, vzal je
a utratil za první vydání Balzaca.
Ubohý Marcel.
Za týden na mě zapomene.
V každém případě na něj rychleji zapomenu já.
Muži jsou takoví.
- Uvidíme se na nádraží? - Jistě.
Budeš mi scházet.
Přijeď mě navštívit.
Něco ti pošlu. Ten muž je bohatý.
To se spolehni.
Pošli mi to na dobírku.
Proč takhle?
Nevím.
- Jak to jde, Mimi? - Dobře.
Můžu tě svézt?
Domů.
Můžeš.
Ano, drahoušku.
Našla jsem si práci.
Nemusíš...
Nemůžu žít takhle, nikdy nemít žádné peníze.
Nemůžu dýchat, jako kdybych se dusila.
Otevřu okno.
To nepomůže...
Kromě toho, je tady beztak chladno.
Mám rozdělat oheň v kamnech?
Nemáme žádné dřevo ani uhlí.
Moje staré básně...
Myslel jsem, že vydám jako sbírku,
někdy.
Alespoň poslouží jako
podpal.
Půjdu na malou procházku.
Nebuď venku dlouho.
- Dobrý večer, Rodolfo. - Dobrý večer, Mimi.
Miluji tě, to přece víš,
ale život je těžký.
Ano.
Chápu.
PODZIM
Co?
Nic.
To je skvělé, že?
Hlas lidu
je hlas Boha.
To
je krocan nadívaný lanýži.
A co ta kýta skopového? Ta barva!
Skopové je oblíbené jídlo bohů
a taky mé kmotřenky, madam Chandelier.
A co ti pstruzi? Jsou to vynikající plavci.
Proplavou peřejemi tak lehce,
jako kdyby mi bychom dnes přijali pozvání na večeři.
Tamto jsou ananasy.
Jednou jsem skoro jeden snědl.
Když mluvíme o ovoci, neodmítl bych tamtoho bažanta.
Proč taková záplava potravin?
Ty nevíš?
Dnes je svátek všech svatých. Velká rodinná hostina.
Strávili byste dnešní večer se mnou?
Nemám peníze.
Kolik máš?
Nerozumím tomu. Ztratil jsem chuť.
Já taky.
To vidím,
fantom z minulosti sedí u tohoto stolu.
Ale když trváte na tom trápit se kvůli ničemu,
můžete to dělat i s plným žaludkem.
Ruším vás?
Pojďte dál.
Je mi taková zima.
Náhodou jsem šla kolem
a uviděla světlo v okně...
Před týdnem jsem ztratila byt
a od té doby brouzdám ulicemi.
Teď se živím jako model pro umělce,
ale moc to nevynáší.
Ukazuju jenom svoji hlavu a ruce.
Zítra mi slíbili něco z mého platu.
Pak se vrátím zpět do svého bytu.
- Kam jdete? - Koupit trochu tabáku.
Do Havany...
Zcela jistě budeme zítra zpátky tak, jako šíp hozený z pevné ruky.
Kde jsi byla?
Na nic se mě neptej!
Prostě mě nech si sednout po tvém boku.
Je tady tak teplo.
Zůstanu tu s tebou do zítra. Chceš?
Bude tady velká zima.
To je dobrý,
aspoň to bude takový, jaký to bylo.
Uklidím ze stolu.
Teplo mi dělá závratě.
Nemohu vstát.
Máš horečku.
Pomohu ti do postele.
Půjdu se Schaunardem pro doktora.
Ty tu zůstaň a dělej Mimi společnost.
Byla jsem celou dobu vzbuzená.
Rodolfo mě pořád miluje.
A ty jeho?
Nikdy jsem ho nepřestala milovat.
Pak je vše v pořádku.
Není.
Odcházím pryč. Navždy.
Co tím myslíš?
Brzy zemřu.
Podívej...
Teď už mi věříš?
Kdybych tady mohla tiše zůstat
s Rodolfem,
všechno by bylo dobré.
Ubohý Rodolfo...
Zase na něj navleču břímě,
ale ne na moc dlouho...
Poslední šaty, které mi koupí, budou bílé.
To neříkej. Bude ti líp.
Rodolfo šel pro doktora.
Včera mi to trvalo hodinu než jsem vyšla schody.
Kdyby tady byla jiná žena,
skočila bych z okna.
Rodolfo všechno ví...
Musí jít do nemocnice.
Zavolám sanitku.
Mám auto.
Musíte být statečný.
Můžu jí ulevit od bolesti, ale ne zachránit.
Bude žít
do jara, to přinejlepším.
Můžu jí nechat v soukromém pokoji, ale
musím vás informovat,
ačkoliv se to může zdát kruté, že to bude drahé.
Seženu peníze.
Kdo to namaloval, Becker?
Odhrň závěsy.
Jaro je tady
a já se chci podívat ven.
Vevnitř je tak tmavo.
Proč nejdeš a nepřineseš mi nějaké květiny?
Je mrtvá.
Máme jít s tebou?
Ne,
potřebuji být sám.
www.titulky.com