DEN HEMMELIGE HAVE
Jeg hedder Mary Lennox.
Jeg er født i Indien. Der var varmt og mærkeligt og ensomt i Indien.
Jeg kunne ikke lide det. Kun min tjenestepige -
- min "ayah", tog sig af mig. Mine forældre brød sig ikke om mig.
Mor var kun optaget af selskaber, og far af sine militære pligter.
Jeg var aldrig med til selskaberne.
Jeg så dem fra mors sovekammervindue.
Jeg var vred, men jeg græd aldrig. Jeg vidste ikke, hvordan man græder.
Se, maharajah'en!
Jeg glemte bare viften. Du behøvede ikke gå med.
Mine forældre tænkte kun på hinanden. Aldrig på mig.
Havde jeg blot vidst, at jeg snart skulle miste dem for altid.
Jordskælv!
Pårørende til de forældreløse fra jordskælvet i Indien -
- bedes gå til mole nr. 2.
Nu er vi her, Mary!
Hvor er hun sur! Hun græd slet ikke, da hendes forældre døde.
Frøken Mary, sure Mary...
Nummer 40 og 41, Timothy og Thomas Burke!
Nummer 43, Mary Lennox!
Mary, Mary, sure Mary. Vokser din have godt?
Med sneklokketræ'r og masser af bær.
Står morgenfruerne flot?
Nummer 43, Mary Lennox!
Træd til side.
Nummer 44, Adam Snow!
Mary Lennox?
- Er det Mary Lennox? - Nummer 43... Ja, Mary Lennox.
Hende skal jeg hente. Jeg er mrs. Medlock -
- oldfrue på Misslethwaite Manor -
- for Lord Archibald Craven, hendes onkel og formynder.
Så utilnærmelig hun dog er. Og køn er hun ikke.
Moderen var en skønhed. Det har hun sandelig ikke arvet.
Hun vokser sig måske kønnere.
- Børn forandrer sig. - Så skal hun forandre sig en del.
Og der er ikke megen opmuntring på Misslethwaite Manor. Kom så.
Det er synd, du ikke har andre. Din onkel vil ikke spilde tid på dig.
Det er sikkert og vist. Han har nok i sig selv.
Ikke blot er han pukkelrygget, men så døde hun også fra ham.
Ja, din tante er død.
- Har din mor ikke fortalt dig det? - Nej.
Mærkeligt... det var endda hendes tvillingsøster.
Min mor havde ikke tid til at fortælle mig historier.
Endelig.
Der er Misslethwaite.
Du lægger dig lige et par timer...
- Her er din morgenmad. - Jeg er stadig i natkjole.
Du kan klæde dig på, når du har spist. Der er nyt tøj i skabet.
Hvem skal klæde mig på?
- Kan du ikke selv? - Selvfølgelig ikke.
- Det gjorde min ayah. - Passiar! I din alder?
Blev børnene båret rundt i en kurv i Indien?
Hvor vover De at tale sådan til mig?
Ingen vil bære rundt på dig her. Vi har andet at se til.
Så du må klare dig selv.
Her er næsten 100 værelser. Og det her er dit.
Og du skal ikke regne med at møde din onkel.
Du piller ikke ved noget. Og du går ikke rundt og snuser.
Huset virkede dødt. Som om der hvilede en forbandelse over det.
Det var helt magen til mors værelse. Det måtte have været min tantes.
Toiletbordene var helt ens. Selv de to elfenbenselefanter.
Mor...
Hvad laver du? Hørte du ikke, hvad jeg sagde?
- Jeg hørte nogen græde. - Hundene.
- Nej, det var et menneske. - Aldeles ikke!
Nu bliver du her. Ellers skal jeg varme dine ører.
Goddag. Jeg kommer med mad til dig.
Du har ikke rørt din grød. Vil du ikke have den?
- Er du min pige? - Jeg er mrs. Medlocks pige.
Og hun er Lord Cravens.
Men jeg skal passe stuepigens arbejde heroppe og opvarte dig lidt.
Så er du min pige.
- Du er altså mærkelig. - Det ved jeg godt.
Mrs. Medlock gav mig pladsen af venlighed mod min mor.
Hun sa'e, hun ikke ku' ha' gjort det, hvis der havde været en frue her.
Så var jeg aldrig sluppet ud af køkkenet. Og slet ikke ovenpå.
- Lad være! Hvad er det, du gør? - Alle piger ka' da li' at blive kildet.
Hvad vil du have på?
Sort... sort eller sort?
Er du blind? De er sorte alle sammen.
Og ingen skal le ad mig, tjenestepige!
Jeg hedder Martha.
Jeg skal nok lade være med at kilde dig.
Hvad havde du på i Indien?
Da jeg hørte, du kom derfra, troede jeg, du var indfødt.
Hvad troede du, jeg var? Din...
Din møgunge!
Du behøver ikke tage på vej. Jeg har intet mod indfødte.
Min mor siger, vi er én stor familie. Jeg har aldrig set en indfødt.
Du ved ingenting. Ingen ved noget!
Undskyld. Vær ikke vred.
Jeg ved ingenting. Som De sagde.
Undskyld, miss.
Jeg har ingen dannelse og taler for meget.
Tilgiv mig, miss.
Jeg ved ikke, hvornår Deres onkel vil hilse på Dem.
Mrs. Medlock sagde, han ikke ville se mig.
Det vil han da.
- Din onkel vil ikke møde dig i dag. - Hvornår så?
- I morgen? - Nej, i morgen er han rejst.
Efter at Fruen døde for ti år siden, ville Lord Craven ikke se nogen.
Ingen kan lindre hans sorg. Han er næsten aldrig hjemme nu.
Stakkels mand. De siger, han er forhekset.
Tag en sweater på. Det er koldt udenfor.
- Jeg har ingen at lege med. - Ingen at lege med?
Min bror, Dickon, går alene omkring på heden i timevis.
Sådan blev han gode venner med alle sine dyr.
- Hvem? - Dickon... min lillebror.
- Træk den ned! - Han spørger nysgerrigt til Dem.
- Hvad bilder du dig ind? - Åh, der er De, miss Mary.
- Jeg ku' ikke forstå, hvor De blev af. - Du vidste godt, hvor jeg var.
Deres halstørklæde, miss.
Sådan. Nu er De klar til at gå ud.
Jeg kan jo ikke se.
For at komme til haven skal De dén vej... og så rundt om huset.
Løb nu bare. Og god fornøjelse.
Hvad mon der er bagved? En have til!
Hvor er lågen?
Du dér!
Hvor er lågen til den anden have?
Den med al vedbenden. Jeg kunne ikke se lågen.
- Der er ingen. - Det må der være.
- Ingen har været derinde i ti år. - Hvorfor ikke?
Da hun døde, gav Herren ordre til at lukke den for evigt.
Hvem døde?
Min tante døde.
Det var hendes have, ikke?
Se på mig. Svar mig!
Det er afskyeligt, som folk behandler mig.
Men ingen ordrer kan holde ham ude.
Han er den eneste, der går derind nu om dage.
Hvis du kender vejen, så vis mig den.
Hvem er det?
- Han hader den. - Hvorfor hader Lord Craven haven?
- Vi må ikke tale om den. - Hvorfor ikke?
Jeg har en gave til dig.
Fra min mor.
- Hvad er det? - Har Indien kun elefanter og tigre?
Har de ingen sjippetov?
Kom. Se her.
Prøv selv.
- Tak, Martha. Tak din mor. - Du er altså mærkelig.
Alle andre børn ville have givet mig et kys.
Vil du gerne have et kys?
- Hvad er det? - Gå nu bare, miss Mary.
- Jeg har aldrig sjippet før. - Han er imponeret.
- Den lille frækkert. Se ham engang. - Hvad er der med ham?
Jeg fatter det ikke, men... han har sat sig for at blive din ven.
Har han det? Jeg har aldrig haft nogen venner.
Det tror jeg gerne.
Vil du ikke nok vise mig vejen ind?
Tak, Robin.
Martha! Jeg skal bruge flere...
Martha, jeg skal have flere omslag og flere håndklæder!
Så du, hvad jeg fandt, lille Robin?
- I dag glider det nok ned. - I dag smager det godt.
Hør!
- Kan du høre? - Det er vinden.
Af og til lyder det som én, der er faret vild på heden... og græder.
Stakkels lille Betty Butterworth...
Køkkenpigen! Hun har haft tandpine hele formiddagen.
Jeg har brug for dig. Få det barn ud! Kom nu, Martha.
Soot!
- Du skræmte ham. - Skræmte jeg ham?
Kom! Han gør ikke noget.
- Han bider mig bare. - Nej.
- Han er ækel og beskidt. - Nej, han er blød og dejlig.
Jeg rørte ham!
- Sådan, miss Mary. - Jeg kender også dig.
Du er Marthas bror, Dickon.
Robin har ventet på dig. Dyrene betror mig deres hemmeligheder.
- Men ikke min, vel? - Om hvad, miss Mary?
Om en have. Jeg har stjålet en have.
- Måske er den død. Jeg ved ikke... - Det kan jeg se.
- Lov, du ikke sladrer. - Det lover jeg.
- Ikke til nogen. - Ikke en sjæl.
- Det er en hemmelig have. - Jeg kan holde på en hemmelighed.
- Og du kan se, om den er levende? - Selvfølgelig.
Vent her.
Den have er ikke død. Den er lige så levende som os to.
- Se, den del er karsk. Se det grønne. - Karsk! Hvad betyder karsk?
Levende. Sprællevende.
Der vil være fyldt med roser til sommer.
Se!
Der er et billede af min mor og tante på den her.
De siger, hun døde af at falde ned fra den.
For første gang, siden jeg kom fra Indien, drømte jeg om min mor.
Hun var her... i haven. Og haven var en jungle.
Kom hen til mig.
- Er du et spøgelse? - Nej, er du?
- Hvem er du? Hvad laver du her? - Jeg bor her. Hvem er du?
- Herre i huset, når min far er væk. - Din far? Det er min onkel.
- Ingen har sagt, han havde en søn. - Kom herhen.
- Hvad hedder du? - Mary Lennox.
- Hvad hedder du? - Colin Craven.
- Vore mødre var søstre. Tvillinger. - Tvillinger?
Ingen har fortalt mig, hun havde en tvilling.
- Hvorfor græd du? - Jeg kan ikke sove.
- Ryst lige mine puder, kusine Mary. - Hvad?
Mine puder! Mit tæppe er helt krøllet.
Jeg ved ikke, hvordan man gør. Jeg henter Martha eller mrs. Medlock.
- Nej! - Hvorfor ikke?
Medlock vil ikke have, du er her.
Hun tror, du gør mig urolig... eller mere syg.
- Gør jeg det? Så går jeg. - Nej, bliv.
- Hvor gammel er du? - Ti år.
Så er vi lige gamle.
Hvordan er din mor?
- Hun er død. - Det er min også.
Kan du se den snor? Træk i den.
Det er min mor. Min far vil aldrig se mig -
- fordi jeg slet ikke ligner hende.
Men du ligner hende.
- Hvorfor er hun dækket til? - Hun smiler for meget.
Smiler for meget! Hvordan kan nogen smile for meget?
Somme tider hader jeg hende. Hun døde, da jeg blev født.
- Døde hun ikke i sin have? - Hvilken have?
- Bare en have. Der er så mange her. - Er der det?
- Ja, går du aldrig ud? - Aldrig.
- Hvad fejler du? - Jeg skal dø.
- Af hvad? - Alt muligt.
- Jeg har ligget i sengen hele mit liv. - Kan du ikke gå?
Er du virkelig? Mine drømme er somme tider så virkelige.
Skal jeg knibe dig for at bevise det?
Der kan du bare se!
- Hvordan fandt du ud af at luge? - Den var ved at kvæles.
Det er en lilje. Kejserinden af Indien.
Det dér er også liljer. Dem planter vi omkring Kejserinden.
- Så får hun sine egne hofdamer. - Det er ligesom verset.
Frøken Mary, sure Mary, vokser din have godt?
Med snebærtræ'r og masser af bær. Står morgenfruerne flot?
På skibet sang de den sang om mig. Jeg var ikke nær så sur som dem.
Jeg mødte min fætter i aftes.
- Har du set Colin? - Vidste du besked om ham?
Det gør alle. Men næsten ingen har set ham.
Han sagde, hans mor døde, da han blev født.
Hun faldt af gyngen. Han blev født for tidligt.
Han ligner slet ikke dig. Hans kinder er hvidere end sne.
- Hvidere end de små hår hér. - Det er rødderne.
Sæt det ned der.
Lad det gro den vej, miss Mary.
Hvor er det rædsomt at være indendøre.
Jeg besvimer, hvis jeg ikke får noget frisk luft.
- Vi kan da åbne vinduerne. - Nej, gå væk derfra.
Rør dem ikke. De er sømmet fast.
Mine lunger kan ikke tåle sporerne.
De føres med vinden. Og når man trækker vejret, går de i lungerne.
Før jeg kom ud i vinden, var selv mit hår pjevset.
Dit hår? Hår er dødt.
Hvorfor vokser det så videre, efter man er død?
Ikke dit måske. Til den tid er du måske skaldet.
Jeg dør, før jeg er gammel nok til at blive skaldet.
Jeg får en pukkel ligesom min far. Og så dør jeg.
- Jeg hader, du taler om at dø. - Alle mener, jeg skal dø.
Hvis alle mente det om mig, ville jeg nægte at dø.
Her. Tag den på. Alle skal have dem på, siger Medlock.
- Hun er her jo ikke. - Tag den nu på.
Mit ansigt klør. Jeg kan ikke holde det ud.
- I går gav jeg dig ingen baciller, vel? - Tag masken på.
Du skal ikke tale til mig som en juvelbehængt raja.
Jeg taler, som det passer mig. Hvor skal du hen?
Ud til Dickon. Han kan tæmme dyr ligesom slangetæmmerne i Indien.
- Og han ved alt om haver. - Kender han også min mors have?
- Du sagde, min mor havde en have. - Den er jo låst af.
- Jeg kan få den låst op. - Nej, lad være.
Hvis du får åbnet lågen... Hvis alle ved det, er den ikke hemmelig mere.
Det er bedst, den er hemmelig.
Du kan måske ikke holde på en hemmelighed?
Medlock!
Her kommer vi med apparatet til dine ben.
- Jeg vil ikke. - Lad nu være.
Du ved, hvor vigtigt det er for dit blodomløb.
Jeg har også en dejlig ren natdragt med.
- Din far kommer hjem i dag. - Han vil ikke se mig.
Jo, måske.
Martha! Apparatet. Så vågn dog op, pigebarn.
- Jeg glemte urterne. - Nu skal jeg...
Ellers tak. Sidst tog du for mange rødder og næsten ingen blade.
Hvad laver De dernede, miss Mary?
Hvor er masken? Hvis mrs. Medlock opdager det, bliver der ballade.
- Hun vil forbyde dig at komme her. - Du er herre, til din far kommer hjem.
- Gå med dig! - Hun tror, jeg har været ulydig.
Hun siger mig op! Gå nu!
Hans Nåde er kommet!
Kom, miss Mary.
Kom nu.
Miss Mary, Deres Nåde.
Rolig!
Kom herhen.
Du skal ikke være bange. Kom her.
Du godeste!
Dine øjne. De ligner jo...
Det anede jeg ikke.
Vent lidt.
- De sendte aldrig et billede af dig. - Mor fik mig ikke fotograferet.
Medlock vil have, jeg sender dig på kostskole.
Nej! Lad mig blive her. Jeg gør ingen skade.
Hvad skade skulle du kunne gøre?
- Her er intet for børn. - Jeg har ikke brug for ret meget.
Hvis bare...
Må jeg...
- Må jeg få en stump jord? - En stump jord?
Til at lægge frø i. Og få noget til at gro.
Tag du bare din stump jord.
Men tro ikke, du får noget ud af det.
- Må jeg tage den, hvor jeg vil? - Hvor du vil.
Gå så med dig.
Farvel. Jeg rejser bort, til det bliver vinter.
Dickon! Han gav mig lov til at få en stump jord.
- Hvem? - Min onkel. Han sagde ja.
Jeg må så frø, lige hvor jeg vil.
Blå blomster. Lyserøde, mørkerøde, gule blomster...
Kornblomster, fingerbøl, alle mulige slags!
Det regner!
Regnen hjælper vores blomster til at gro.
Når det regnede i Indien, fortalte min ayah historier.
En af dem handlede om en gud, som minder om dig.
Mens han voksede op, blev han holdt hemmelig.
- Hvorfor det? - Hans onkel ville slå ham ihjel.
Onklen havde drømt, at en ung gud ville overtage himlen.
- Hvor gemte han sig? - Han boede hos køerne.
- Var han anderledes end andre? - Kun indvendig.
Man kunne se hele universet nede i hans hals.
- Det kan ikke være i nogens hals. - I hans kunne det.
Hvordan det? Så skulle han være større end hele universet.
Og du sagde, han lignede alle andre udvendig.
- Men indvendig var han anderledes. - Det lyder ulogisk.
- Det er ideen, der tæller. - Det er dumt.
- Nej, det er trylleri. - Hvor kan du være så dum?
Jeg er ikke dum. Du forstår det bare ikke. Du vil ikke forstå det.
- Du går ikke! Det tør du ikke. - Tør jeg ikke?
- Jeg får dem til at slæbe dig tilbage. - Nå, så det gør du, mister Raja?
Så vil jeg ikke se på dig. Jeg stirrer bare ned i gulvet.
Jeg fortæller dig aldrig noget mere. Ikke engang, at jeg har set din far.
Jo, du gør. Sig det så!
Han besøgte ikke mig. Han kan ikke lide mig.
- Mig kan han godt lide. - Det er min far!
- Hvis du ikke var så uopdragen... - Jeg er ikke uopdragen.
Jo, du er. Du er altid så sur.
Du vil ikke engang åbne vinduerne for solen.
Det regner jo. Ellers ville jeg måske.
- Men du har aldrig gjort det. - Det er ikke det samme.
Og jeg er ikke sur.
Vil han aldrig besøge Colin?
Han er bange for at blive for glad for ham.
Somme tider holder han sig for sig selv en hel uge.
Men Colin længes efter ham.
- Somme tider varer det længere. - Længere end en uge?
For ti år siden, da hans kone døde, låste han sig inde over en måned.
Colin var født svagelig. Alle troede, han ville dø.
Og hans far kunne ikke udholde også at miste ham.
Colin, min stakkels lille dreng.
Den nat holdt regnen op, og foråret kom til Misslethwaite.
Min stakkels onkel flygtede, som ville han flygte fra foråret.
- Medlock er væk! - Det virker... lige om lidt.
Stands, Dickon! Det virker!
Kom ned! Vi mangler hjælp.
Det er dejligt, Colin. Kan du mærke det?
Nu kommer jeg!
Mary! Hvad med sporerne? Kan du se dem?
Mary...
Mary!
Mary! Hjælp!
Will, kom og hjælp mig!
Læg ham på sengen.
Rolig, master Colin. Rolig.
Se, om mrs. Medlock er kommet hjem.
Tag det nu roligt.
Miss Mary, gå ikke derind.
Han har et rædsomt anfald.
Jeg er ligeglad. Han er så forkælet. Nogen må standse ham.
Hold så op! Jeg hader dig! Alle hader dig!
- Du er bare så egoistisk! - Ikke så egoistisk som du.
- Og jeg er syg. - Så kunne du ikke skrige sådan.
- Jeg skal dø. - Hvad ved du om at dø?
- Min mor er død. - Begge mine forældre er døde.
Jeg får en pukkel på ryggen. Ligesom min far.
- Mrs. Medlock! Det er master Colin. - Skynd dig, John.
Det er bare dine knogler, der stikker ud, fordi du er så tynd.
Hvad i himlens navn! Væk fra ham, din stygge pige.
John, så hjælp mig dog. Will, løft hans arme.
- Martha, stands pigebarnet. - Han har ingen pukkel.
- Har du lukket hende ind? - Nej.
- Du har været ulydig. Du er fyret! - Nej!
- Jeg har ikke sagt noget. - Hvad foregår der her?
Jeg fyrer Dem, hvis De rører hende.
Forsvind, Medlock! Jeg vil være alene med min kusine.
Jeg befaler Dem at forlade mit værelse.
- Befaler mig? - Ja. Forsvind!
Det gør jeg så. For at du ikke skal skade dig selv -
- med det hysteriske skrigeri. Men jeg lover dig...
- Måske er jeg ikke syg. - Nej, vel? Du er bare svag.
Tror du, jeg kan gå ud? Med sporer og alt muligt?
Jeg kender ikke noget til sporer.
Hvis jeg gik ud, kunne vi måske finde lågen til min mors have.
Og hvis vi fandt lågen, kunne vi gå derind.
- Hvad er der? - Jeg turde ikke sige det.
Jeg var bange for, jeg ikke kunne stole på dig.
Hvad?
Jeg har været i den hemmelige have. Jeg fandt nøglen for længe siden.
Fortæl.
Når man åbner lågen, kan man ikke se noget.
Så går man ned ad nogle stentrin.
Og når man er helt nede, er man omgivet af blomster.
Hver dag springer nye blomster ud. Det er som trylleri.
Og der fødes dyrebørn.
Jeg kører ud i min stol.
Hvis den friske luft bekommer mig, kører jeg måske ud hver dag.
Ikke hver dag, master Colin.
Når jeg kører ud, vil jeg ikke have nogen i nærheden.
Intet tyende, ikke en gartner. Forstået?
Hvad siger man i Indien, når man vil have folk til at gå?
Man siger: "Jeg har talt. Alle kan gå."
Jeg har talt. Alle kan gå.
Men husk det nu. Det er meget vigtigt.
Til side.
- De bliver her, Medlock. - Men, master Colin...
Bliv her.
Tag de dumme tingester af. Hvad nytter de nu? Ind med jer.
- Er det dine dyr? - Ja.
- Der er fri bane. - Hurtigere, Dickon!
Hurtigere!
Så er vi her.
Gå nu, Honker.
- Gid jeg kunne hjælpe til. - Du kommer til at gå, før du aner.
- Jeg? Gå? Tror du det? - Du har to ben ligesom alle andre.
- Ja, men jeg troede aldrig... - Luk øjnene, Colin.
- Er jeg der? - Næsten.
Nu!
Ja... Sådan forestillede jeg mig den.
Dammen var helt mudret til, da vi begyndte.
Kan du se den blomst? Det er en kornblomst.
Og dér er rødkælkens rede.
Dér fandt jeg Kejserinden af Indien. Og alle de blomster har jeg plantet.
Jeg vil herned igen i morgen.
Og i overmorgen. Og i overmorgen igen.
Man skal luge ukrudtet væk, så blomsterne får plads.
Væk med dig.
Det er bare en lille orm.
- Føj... - Ikke "føj".
Se, han kan også lide dem.
- Hvem er det? - Hvad laver du her?
Hvordan er du kommet ind, din pilfinger?
- Jeg har aldrig kunnet lide dig. - Rødkælken viste mig lågen.
- Ved du, hvem jeg er? - Hvem du er?
- Du er den lille krøbling. - Han har ingen pukkel.
Er din ryg ikke kroget? Og dine ben er heller ikke krogede?
Hvem har måske sagt det? Det er der ingen, der har sagt.
Du kan godt.
Se mig! Se selv!
Vi ville ikke have dig, men nu er du her.
Men ikke et ord til nogen.
- Du kan hjælpe os af og til. - Jeg har tit været her hemmeligt.
Din mor var så glad for haven.
Hun bad mig passe roserne. Kun mig, ingen andre.
Da hun gik bort, måtte ingen komme her mere.
Men jeg kom alligevel. For det havde hun selv sagt.
Du kan holde på en hemmelighed. Kom ind, skynd dig.
Lille ven... Ja, sir, straks.
Jeg møder ham ved lågen.
- Er det dig, der laver det trylleri? - Nej, det gør du.
Det er ligesom historien. Hele universet er herinde.
- Jeg kunne gifte mig med dig. - Vi er jo fætter og kusine!
Jeg er ligeglad. Vi skal være sammen.
Det er vi jo.
Prik! Billy! Kom tilbage!
På gensyn, Ben. Jeg kommer igen i morgen.
Hvad er det, han laver?
Hvad vil han?
Han er blevet væk fra sin mor. Han er sulten.
Han er kun et par dage gammel. Han har lige lært at gå.
Du må gerne holde ham.
- Forsigtig, master Colin. - Hvor kommer han fra?
For tre dage siden var jeg ude på heden.
Jeg hørte en brægen under buskene og begyndte at lede og lede.
Og til sidst så jeg lidt gråt bag en klippe.
Jeg klatrede op, og der lå den lille fyr.
Løb du bare. Kom nu.
Ræk mig din hånd, Dickon.
Du kan godt.
Du kan godt. Du kan.
Du kan godt.
- Du gjorde det. Du kan gå. - Jeg gjorde det.
Jeg gjorde det!
- Er du et spøgelse? - Det er mig.
- Colin! - Shh... hvis Medlock hører dig.
Så behøvede vi ikke tænke på hende mere.
Hun ville falde død om, hvis hun så dig gå.
- Sikkert. - Hvordan kom du herop?
Jeg fandt selv vej.
Klarede du selv trapperne?
Sådan skal det være med min far. Jeg vil overraske ham.
Sådan som nu. Han skal se mig før nogen anden.
- Gid vi vidste, hvor han var. - Medlock ved det sikkert.
Vi kan stjæle adressen fra hende. Jeg får et anfald, og når hun...
På din fars skrivebord lå der en masse papirer. Måske er den der.
Jeg ledte forgæves efter adressen.
Men jeg opdagede en anden af min onkels hemmeligheder.
Det er min mor.
Jeg tror, det er min far.
Det er mig.
Jeg synes, hun er smuk.
Klar?
Kig herhen! Smil!
Sæt dig på gyngen, Dickon!
Se på hinanden! Og så på mig.
Kom nu, Dickon!
Hold op med det der. Jeg er rask.
Skriv til min far og bed ham komme hjem.
Jeg tror aldeles ikke, du er rask. Din puls er alt for hurtig.
Og dine øjne brænder af feber.
- John! Hent isen. - Nej!
Uanset hvad du og din kusine tror, skal jeg stadig pleje dig.
Din far forventer, jeg gør mit bedste, og det agter jeg at gøre.
Se dine ben! De er helt hævede og røde.
Hvis jeg er så syg, så send bud efter min far.
Nu bliver du i sengen. Du går ikke ud i haven.
- Giv mig adressen. Så skriver jeg. - Ikke tale om.
- Giv mig den. - Nu har jeg fået nok.
Den skrækkelige pige og al den friske luft!
Du kan få propper!
Hun har såmænd også nok væltet din kørestol.
Jeg finder mig ikke i det mere!
Ikke noget af det! Kom her, John.
Jeg skiller jer ad. Den dreng er meget syg.
Jeg har kæmpet for at holde ham i live!
Og så skal han slås ihjel af en nævenyttig lille pige!
Kom, Colin.
Der er fri bane. Alle er væk. Ben venter ved lågen.
Tak, Ben. Vi skal lave trolddom.
Når jeg bliver stor, vil jeg gøre store opdagelser.
Det her er mit første forsøg.
Åh, store trolddom kom, skynd dig, kom.
Send min far til mig, send ham hjem til mig.
Åh, store trolddom, kom, skynd dig, kom.
Send min far til mig, send ham hjem til mig.
Archie!
Lilias! Hvor er du?
I haven!
Jeg er i haven.
Jeg er i haven...
med Colin.
Jeg må rejse.
Jeg må rejse med det samme. I aften! Gør min regning klar.
Mrs. Medlock! Hans Nåde er kommet.
- Hans Nåde? Hvor er han? - Udenfor.
Hjælp mig ud af det her. Så hjælp mig dog!
Hjælp mig! Kom med!
- De kommer uventet, sir. - Hvor er min søn?
På sit værelse naturligvis, Deres Nåde.
Gå tilbage i køkkenet, frøken næsvis.
Hvor er min søn?
Han er her, Deres Nåde. Han må være her.
Hvad er der sket?
Det er det barn. Hun har vendt op og ned på alting.
Jeg kan ikke styre hende. Hun må sendes væk, Deres Nåde.
Hun slår master Colin ihjel.
Før mig til hendes værelse.
Hun vil blæse på hans helbred. Hun gør, hvad der passer hende.
- Låser De hende inde? - Det var jeg nødt til.
Så vild er hun.
Mary?
Din onkel er her.
Undskyld, Deres Nåde.
- Måske er de i haven. - I haven?
Hvordan skulle det gå til? Det er umuligt!
Jeg har virkelig gjort mit bedste, sir.
- Men når hun ikke vil lystre mig... - Stille, Medlock!
Hun er kun et barn. Og jeg overlod Dem ansvaret.
Jeg siger op, sir.
Jeg rejser i dag.
Lad være!
Dickon?
Det er ikke sandt.
Du er kommet hjem! Trolddommen virkede.
Colin!
- Haven! - Lad mig vise dig den.
Det var Mary, der fandt nøglen...
- Vent, Mary. - Ingen har brug for mig.
Mary!
Her er rødkælkens rede.
Kom og se ungerne. De er snart flyvefærdige.
Her gik jeg første gang. Jeg var selv som en unge.
Mary!
Hvorfor sidder du her alene?
Ingen ville have den.
Have hvad?
Haven.
Du har ret.
- Jeg ville aldrig se den igen. - Du ville aldrig se Colin.
Du har bragt os tilbage til livet, Mary.
Du har gjort noget, jeg troede, ingen kunne.
Du skal ikke være bange.
Jeg låser den ikke af igen. Det kan du tro.
Tak.
Skal vi kalde på Colin?
Martha!
- Martha! - Dickon!
Hvad sker der? Har du set dem?
Se!
Master Colin! Han går!
Forbandelsen var hævet. Min onkel lærte at le, og jeg at græde.
Den hemmelige have står altid åben nu.
Åben og vågen og levende.
Hvis I ser rigtigt efter, opdager I, at hele verden er en have.