Jag är konstnär. Jag ändrar inte ett ord i min pjäs!
Jag säger inte emot dig. Din pjäs är bra som den är.
Den är äkta, men jag har inte råd med en flopp till. Pjäsen är för tung.
Alla skriver inte för att underhålla. Teatern ska omvandla själar.
Sluta nu, det här är Broadway.
-Du sa att du trodde på den. -Jag är luspank!
Med en känd regissör kan jag få finansiärer...
-Jag ska regissera. -Vad har du för meriter?
Jag vill inte se en pjäs till förstörd. Jag hade två möjliga braksuccéer-
-men man bytte ut repliker och missuppfattade allt.
Du är konstnär, men verkligheten är mycket hårdare än du tror.
Ha ihjäl dem!
-Nu går vi och käkar. -Jag är sugen på revbensspjäll.
Jag måste iväg och spela tärning.
-Nån måste meddela Mr Valenti. -Gör det du.
Jag kan inte. Jag ska spela tärning.
-Vill du inte passa hans flickvän? -Hon är ett jävla plåster.
Ta hatten, stumpan.
-Är Mr V här? -Den här vägen.
-Här var det packat. -Det är jämt fullspikat.
-Fixat. -Vilken lättnad. Hur många?
-Fyra. -Då är inte sista ordet sagt.
-Kustabeck backar säkert nu. -Kanske det.
Ett avtal är ett avtal. Vi kontrollerar Midtown. Eller...
...Mr Valenti gör det.
Det räcker! Kör med dina torpeder, men mig står det upp i halsen!
Jag delar inte loge med nån. Jag är trött på att trängas.
-Ingen av de fjomporna kan dansa. -De är de bästa i New York.
Håll snattran där borta! -Olive, vi firar jubileum i dag.
Ett halvår den 28 september. Samma dag bröt vi benen på Joey Benjamin.
Och jag är fortfarande kvar i den här råttfällan!
-Jag har nåt till dig. Öppna det. -Gör det själv! Jag byter om.
-Vad är det? -Pärlor.
-Pärlor är ju vita. -Det är svarta pärlor.
-Det har jag aldrig hört talas om. -De finns ändå.
Tror du att jag är bakom flötet? De kommer nog från defekta ostron!
Det är inget fel på pärlorna. Svarta pärlor ska vara svarta!
Du vet att jag är galen i dig.
Se till att jag slipper den här usla baletten då.
Jag flyttade hit för att bli aktris.
Du ska bli en fantastisk aktris!
Klä på dig, vi ska åka till Harlem.
-The Cotton Club? -Just det.
De älskar min pjäs, men de är rädda för den.
Ingen stor konstnär har uppskattats under sin livstid.
-Ingen? -Nej.
Ta van Gogh, eller Edgar Allan Poe.
Poe dog utfattig och frusen.
Din pjäs kanske sätts upp postumt.
Jag har aldrig fått en pjäs uppsatt. Jag har ändå skrivit 20 på 20 år.
Ja, men du är ju ett geni. Alla tycker att du är obegriplig.
Vi har alla våra tvivel. Jag målar en tavla varje vecka.
-Sen skär jag sönder den. -I ditt fall är det en bra idé...
-Jag tror på dina pjäser. -Hon älskar mig.
För 10 år sen förde jag bort henne och gjorde livet surt för henne.
Behåll honom, bara han sköter sig.
Det misstag vi kvinnor gör är att vi blir kära i konstnären, inte mannen.
Är det ett misstag? Man kan inte skilja på dem.
Ponera att ett hus brann och man bara hann rädda en sak.
Sista exemplaret av Shakespeares pjäser eller nån obetydlig typ.
-Vad skulle ni göra? -Världen behöver hans pjäser.
-Men en pjäs är ett dött ting. -Nej, det är konst! Konst är liv.
-Vi har pengar. Vi sätter upp pjäsen. -Hur då?
En ensam finansiär står för pjäsen. Jag träffade honom på Cotton Club.
Och inga förbehåll?
Vi kan diskutera det i morgon på Luxor Baths. Klockan tolv.
Med en amatör i huvudrollen?!
-Sa jag huvudrollen? -Finansiärens flickvän?
Jag sa en roll. Dr Philips, kanske.
-Psykiatern? Det är ju en nyckelroll. -Det är en liten roll.
Vem är Olive Neal? Vad kan hon?
Han säger att hon är ett stjärnämne.
-För att han är kär. Vem är han? -Han heter Nick Valenti.
-Vad gör han? -Han har ett finger med här och var.
-Vill du få pjäsen uppsatt eller ej? -Jag måste få träffa henne först.
-Psykiatern är inte obetydlig. -Det är inte huvudrollen.
Vem vill du ha i huvudrollen? Vad sägs om Helen Sinclair?
-Fantastiskt, men kan vi få henne? -Varför inte? Hon är i utförsbacken.
-Men hon är ju en stjärna. -Var!
Hon skulle vara lysande i rollen. Hon har den rätta glöden.
-Kan vi få henne? -Jag gav manuset till hennes agent.
Var det fel av mig? Skulle jag ha kollat med dig först?
-Då erkänner jag mitt misstag. -Nej då. Helen Sinclair...
-Hon är toppen. -Vi får hoppas på det bästa.
Du skämtar!
Ska jag spela en hemmafru som blir lämnad för nån lolla?
Har du glömt vem jag är? Jag är Helen Sinclair!
Jag ser på dig och tänker: "Helen Sinclair!"
-Vem skulle kunna göra det bättre? -Regissören har skrivit två floppar!
Regissörernas fel, enligt Julian.
Jag medverkar inte i pjäser som nån judisk byxförsäljare sätter upp!
Min f.d. sa: "Ska du misslyckas, så gör det i gott sällskap."
-Vilken f.d? -Han med mustaschen.
-Författare är ofta goda regissörer. -Hon är rena fågelskrämman!
-Psykiatern är en bättre roll. -Men Sylvia Poston är huvudrollen.
Blotta namnet luktar klädlada!
Jag spelar Elektra, lady Macbeth.
Jag medverkar i pjäser av Noel och Phil Barry, eller Max Anderson.
Det är en betydande roll i en seriös pjäs.
Och inse läget. Det var längesen du hade en succé.
Jag är fortfarande stjärna!
-Jag gör inte nuckor eller oskulder. -Du är stjärna för att du är grandios.
Men på sistone har du blivit mer känd som lösaktig och försupen.
-Jag har varit nykter sen nyår. -Det kinesiska nyåret...
-Två dagar är lång tid för mig! -Ni har fått blommor.
-Anbuden haglar inte som förr. -De är från David Shayne.
"Till en stor konstnär. Att ni ens överväger anbudet är belöning nog."
-Hurdan är han? -Han lär vara ett geni i vardande.
Mitt namn måste stå överst. Jag ska godkänna motspelaren.
Jag ska ha stjärnlogen. Godkänna alla bilder.
Det är ingen glamorös roll, men vi kan diskutera manuset.
Vi kanske kan sätta lite färg på henne. Varför är jag nervös?
-Clara Bow hade det svårt. -Vilken toppsnäcka.
Jag skulle ge allt för att få filma. Skulle du kunna fråga Mr Valenti?
-Mr Valenti känner alla. -Han gör Olive Neal till stjärna.
Var hände det? Vem knäppte dem?
Herregud... Jag är hos Olive i en timme till.
Kalla ner några fler gubbar. Nu har Leo Kustabeck satt sin sista potatis!
Du sa att det var huvudrollen, men det är en mindre roll!
-De har dödat Vinny och Sal. -Sylvia Poston har flest repliker.
-Jag vill inte stå i skymundan. -Enligt Julian ska du spela läkare.
-En tokdoktor. En stor roll. -Ja, men inte huvudrollen.
Du skulle gnälla om de hängde dig med fel rep!
Hörde du, Vito?
Samla alla vid garaget. I kväll måste det ske!
-Sluta nu! Vi har gäster. -Ring senare.
-Jag har problem. -Det struntar väl jag i.
-Jag vill ha ett ord med i laget. -Skäm inte ut mig, bara.
Jag tillvaratar dina intressen.
-En Mr Marx och... -Jag tar emot, Venus.
När de kommer får du charma dem.
-Du kan behöva en charmkurs. -Jag sa att du är en stor aktris.
Nick Valenti, det här är David Shayne.
Det här är Olive Neal. Stig på.
-Hon tycker att din pjäs är suverän. -Den är spännande, omtumlande...
-Angenämt! -Hon är en fin liten aktris.
-Vad har ni medverkat i, miss...? -Olive. Säg Olive, raring.
Vad har du för scenvana?
Ingen. Hon är en naturbegåvning.
-De menar inte dans. -Han vet inte vad han snackar om.
Hon dansade näck på en sylta i Hoboken. Plockade upp mynt med...
Jag försöker bryta isen!
-Nåt att dricka? -Vad som helst.
-Venus, en stor whisky. -Vi tar två.
-Den blåa eller den gröna? -Den importerade.
Jaså, den från det rena badkaret...
-Så du har ingen scenvana? -Jo, massor. Jag var med i en revy.
Kan du tända den här åt mig? -Han är ingen gentleman!
Jag var med i en revy i Wichita. Den hette "Lämna ett prov".
Jag hade två sånger, två nummer.
Jag känner mig lite yr. Kan vi sätta oss?
Jag undrar vem som ska spela Sylvia Poston?
-Ingen mindre än Helen Sinclair. -Har jag aldrig hört talas om.
-Följer du med i teatervärlden? -Vad är det för insinuationer?
Gör han inte som jag säger, hugger jag benen av honom!
Nick är lite deprimerad just nu.
Jag skär av honom halsen och drar ut tarmarna genom den!
-Du svettas som en gris. -Jag har problem med blodsockret.
-Blodsocker? Vad är det? -Tycker du om pjäsen?
-Den är sorglig. -Det är en tragedi...
Jag vet hur vi kan peppa upp den. Jag får massor av uppslag på bio.
Bränn ner det, säger jag! Det ska se ut som mordbrand.
Jag har sendrag. Varenda muskel är så spänd.
-Vi skulle kanske gå. -Nej, gå inte!
Snabba på lite med sponken, Venus!
När ville du bli skådespelerska?
Tror du att jag vill vara balettflicka?
Tuttar och häck är allt de tänker på!
Du skulle ju göra hors duver.
Jag gör inget av duvor, för jag vet inte heller vad hors duver är.
Värst vad du har blivit styv i korken.
-Den importerade spriten, var det. -Den frätte sönder flaskan!
-Det är svårt att få tag på bra folk. -Vi har en del problem i bolaget.
Vad är det för slags bolag...Nick?
Ett "snoka inte om du är rädd om snoken-bolag"!
Jag förstår. Jag känner mig lite labil.
Jag kanske skulle ta in på hospital för att få den hjälp jag behöver.
Vi hörs senare, för det verkar bra. -Inte sant, Julian?
Det blir en stor grej på Broadway.
På inga villkor!
Forma henne. Hon vinner nog pris. Det blir nåt att berätta.
-Det blir inte av! -Forma dem som lera.
Har du blivit helt från vettet?! Skulle hon spela psykiater?
Den där tingesten! Hon som plockar upp mynt från bordet med...
Jag ska vara uppriktig. Här råder djungelns lag.
Du får göra en del eftergifter. Livet är inte perfekt, och det är kort!
Fattar du inte det kan du lika gärna flytta hem till Pittsburgh.
Jag har sålt mig! Jag har sålt mig...
-Vad är det? -Jag är en hora! Prostituerad!
Lugna dig. De ringer polisen.
-Du ser hemsk ut. -Jag känner mig sjuk...
Du väcker Finkelsteins. Vill du ha en huvudvärkstablett?
Herregud... Min konst, mitt arbete!
Är framgången så frestande?
Svaret är ja! Jag gick med på att låta en skurk finansiera pjäsen.
-Jag har sålt mig till djävulen! -Vem ringer du mitt i natten?
Vem ser du i den manliga huvudrollen?
Grabben... Klockan är tre på morgonen.
-Jag hade tänkt mig Warner Purcell. -För tjock. Han är ett matvrak.
Han har bantat i fyra månader.
Jag vill att han gör Masters. Då kan jag ta kompromisserna.
Får jag Warner och Helen klarar jag gangsterbruden!
Inte Warner. Jag samarbetade med honom i "Nuns Aplenty".
Han skärper sig, men sen börjar han äta igen.
Snart är han lika bred som min svägerskas rumpa...
Inga fler kompromisser! Det är min pjäs och jag vill ha honom!
Jag är ingen hora! Det är ingen fara med mig...
Olive börjar repetera nästa vecka. Jag vill att du ska vara med.
Se till att de behandlar henne väl. Jag litar inte på teaterfolk.
Jag vill ha valuta för pengarna.
Hon vill bli stjärna.
-Inte för att jag inte vill... -Det är en order. Så vad gör du?
Jag vet.
Den 10 september. Repetitionerna har börjat och jag för dagbok.
Den kan bli nyttig, som Tjechovs och Strindbergs anteckningar.
Repetitionerna började prick tio. Purcell kom först, vänligheten själv.
-God morgon! -David Shayne.
Så fantastiskt roligt att träffa dig! Det är en underbar pjäs.
Vår inspicient Mitch.
Ni ska vara i loge 2.
Min assistent Lorna.
Vi har kaffe och wienerbröd och lite rökt lax.
Får jag bara besvära om lite varmt vatten och citron?
-Julian Marx känner du. -Ja, vi har haft våra duster.
Sen kom Eden Brent, som spelar den andra kvinnan. Vilket yrväder.
God morgon! Sitt kvar. Jag har presenter till alla.
Det är inget märkvärdigt, bara tvål och lite potpourri.
Har ni träffat Mr Woofles? -Se inte så grinig ut.
Det är en chihuahua med lite dobermanblod, så hon kan hugga.
-Jag skojade bara! -Lorna har du träffat.
Och löjtnant Masters: Warner Purcell.
-Hur gick överfarten? -Jag kom hit för fem år sen.
-Vill du ha mjölk? -Jag hämtar ett fat.
Strunt i det, jag ammar henne.
Jag skojade bara!
Så trevligt att se dig, Julian.
I mitten?
-Ska vi ta hunden? -Nej, hon är min bäbis.
Olive kom med dunder och brak.
Häng inte över mig som en gam!
Vi har irrat omkring i en kvart. Jag sa ju Belasco -inte Morosco!
Det här är dr Philips, Olive Neal.
Julian känner du. Eden Brent spelar Kristen.
Warner Purcell spelar Masters. Inspicienten Mitch.
-Och ni är...? -Jag är med henne.
-Vi ska repetera, så... -Jag är där hon är.
Parkera dig längst bak i salongen och försök att inte snarka.
Jag vill inte ha åskådare här, för skådespelarna är så känsliga.
Vad sa du? Vem är du?
-Vem är det här? -Det är jag som är regissören.
-Vad heter ni? -Namnet är Cheech.
-Först och främst, Mr Cheech... -Inte "Mr Cheech"! Bara Cheech.
Sätt dig längst bak, så kan vi... Just det.
Jag gillar inte det här.
Han blir inte till besvär. Han vill bara se på. Han är min livvakt.
Förlåt att jag var sen.
-Det här får du. -Talk! Min älsklingssort.
Tack. Du är för söt.
Helen Sinclair hade en bra ursäkt.
Min pedikyrist fick hjärnblödning!
Hon föll på nagelbandspinnen, som borrade in sig i min tå.
-Trevligt att se dig. -Alla känner och beundrar Helen.
Herregud, jag kan inte fatta att jag är här!
Se er omkring.
Den här gamla teatern...
...den här kyrkan...
...så fylld med minnen, så full av vålnader.
Fru Alving, onkel Vanja...
Där är Cordelia...
...Ofelia....
...Klytaimestra!
Varje föreställning en födelse.
Varje ridåfall...en död.
-Var det en byracka? -Ja, miss Sinclair.
Jag hatar byrackor!
Jag ville inte gå ut för hårt, så vi läste bara igenom pjäsen.
Jag kan inte leva så här. Samma visa dag ut och dag in.
Dagarna går i varandra som smält celluloid, förvrängda filmbilder.
Jag vill skilja mig. Jag har försökt säga det, men du vägrar att inse det.
När jag var liten svor jag på att jag skulle ha Vintergatan som halsband.
Å, Kristen! Om människan inte drabbats av minnets förbannelse.
Drömmar är bara förtäckta känslor.
Ju mer vi lättar på förlåten för dessa smärtsamma upplevelser...
-Vad är förlåten? -Det är som ett förhänge.
Det är en golfterm. Man skriker "fore".
-Så hon pratar om golf, alltså? -Fortsätt.
Doktorn, är jag oattraktiv? Utsliten? Förbrukad?
Knäckt? Uttorkad? Gammal?
Seså, Mrs Poston! Nu är ni mas...
Masochistisk.
-En masochist njuter av smärta. -Motsatsen till en sadist.
Njuter av smärta, är hon efterbliven?
-Otroligt...! -Fortsätt.
Efteråt var jag så upprymd. Helen föreslog att vi skulle ta en drink.
Hon kände till en lönnkrog.
Det var så roligt att träffa gamle...Warner. Han är så smal.
-Han har en ny bantningskur. -Vem är hon?
Vi var tvungna att anlita Olive för att finansiera pjäsen.
-Det är den krassa verkligheten. -Vi har aldrig fått tillfälle att prata.
-Vad vill ni ha? -Två dry martini.
-Hur visste ni vad jag ville ha? -Vill du också ha en? -Tre.
Jag måste säga att jag redan inser att ni blir lysande i den här rollen.
Pjäsen är underbar. Det är sällsynt med nåt som handlar om nånting.
Vi har Max Anderson och O'Neill, men det är allt.
Jag var lite tveksam i början. Rollfiguren är så...
...färglös. Sen förstod jag hur du tänkte.
Hur komplicerat hennes inre liv är.
Men jag blev orolig. Jag är van vid att spela mer heroiska kvinnor.
Mindre försiktiga, mer förföriska. Absolut inte frigida.
Sylvia Poston är som en enda stor neuros.
Inget i pjäsen lättar upp henne.
Ingen passion, ingen tjuskraft... Men är hon ändå värd att gestalta.
Vi kanske kan lägga till lite här och var...
Jag kan inte drömma om att du skulle ändra ett ord för min skull.
Vem är väl jag? En fåfäng Broadway-legend.
Och du...en blivande Tjechov.
Jag tänkte inte förvränga budskapet, bara läsa om pjäsen.
Trots allt, miss Sinclair... Får jag säga Helen?
Dina instinkter är otadliga.
Rollfiguren ska ha ett djup. Hon ska inte vara slätstruken.
Du genomskådar mig, inte sant?
Du är skärpt. Du är genial.
Vilken förståelse för kvinnor. Försök inte förneka det!
Jag kan inte inse att hon måste vara frigid...
-Hur gick det, gumman? -De är såna mallapor, hela bunten.
-Har nån varit jobbig? -Jag ska komma ihåg alla repliker.
-Men du ville ju bli skådespelerska. -Jag vet. Jag har ont i huvudet.
Cheech hjälper dig att öva.
Hon har repliker att lära sig. -Ta dig ett bad, älskling.
-Vill du ha stek eller hummer sen? -Både och.
Jag har en träff.
Lägg av! Jag har ett jobb åt dig.
Ett meddelande till Charlie Masucci. Och det är brådis.
Du upprepar exakt samma mönster som din mor gjorde med din far.
Gör jag? Berätta.
Du försöker upprepa det och därigenom korrigera det.
Som om det vore möjligt. Ha!
-Det står inte "Ha!" -Jag vet. Jag la till det.
Vi får lägga till saker. Det kallas att improvisera!
-Det kan du inte göra. -Kan jag visst.
-Det är rena pesten! -Du är en zombie.
Håll klaffen och läs!
Var glad att du är Nicks flickvän.
Vad får dig att sammanställa en så illa underbyggd teori?
Arma satar som betalar för att se den pjäsen!
-Vad tänker du på? -Eugene O'Neill och Max Anderson.
Du skriver om redan första dagen.
Sylvia Poston är för klinisk. Hon måste ha en erotisk sida också.
Det är den bästa kvinnliga rollfigur du har skapat.
Du har svårt med kvinnorna.
Du har bara manliga vänner och har svårt att skriva för kvinnor.
Se på ditt förhållande till din mor, mormor, mostrar, syster...
Jag försöker väga in det, men du förstår dig inte på min konst.
Var inte så defensiv. Jag är väl inte intellektuell nog för dig.
Har du en bra idé brukar jag lyssna, men i det här fallet har du fel.
-När har jag rätt? -Inte om Sylvia Postons sexualitet.
Den första veckan är avverkad nu.
Det mesta har gått bra, men det var det där med Helen och Eden...
-Hon kan inte vanka omkring sådär! -Jag sätter mig.
Sylvia skulle aldrig be henne sitta!
Jag får väl sitta på huk...
Ska publiken tro att min man lämnar mig för henne?
Det blir väldigt tydligt i monologen om erotisk attraktion.
-Det är mig han tänker på då! -Bara det om leverfläckarna.
När såg du blod senast?
Skulle det passa om jag drog min inre monolog från akt två nu?
-Jag måste ha en huvudvärkstablett. -Ja, varför inte?
-Fem minuters paus, Eden. -En huvudvärkstablett!
Jag försökte stryka Olives monolog.
-Jag har redan lärt mig den. -Men den är överflödig.
Vi vet redan vad du anser om Sylvias sammanbrott. Det är mitt fel.
-Jag vill framföra den. -Den behövs inte.
Försöker du göra min roll mindre?!
-Den är liten nog som den är! -Rollens storlek betyder inget.
-Hon vill behålla monologen. -Hör nu, Mr Cheech...
Jag spelar hellre tärning, men Mr V sa att hon ska vara med mycket.
-Det är jag som regisserar pjäsen! -Vill du få smörj här eller utanför?
Det är en fröjd att jobba med Purcell.
Fast han håller sig inte till varmt vatten och citron längre...
Vad gör vi med den där hundtokan? Fick hon rollen på sitt utseende?
Hon är söt, men framför allt kavat.
-Man får lust att kväva henne! -Vilken vacker våning.
-Min martinikanna. -Du har underbar smak.
Min smak är suverän, mina ögon är ofelbara...
-Du måste avskeda Olive. -Det går inte.
Men hon slaktar ju din poesi!
Ingen tror att hon är läkare, inte ens veterinär!
Det är nåt jag måste leva med om jag vill få pjäsen uppförd.
Livvakten är för otrolig. Vi har en egen grottmänniska!
Jag visste inte att du var med i "Bygmester Solness".
Skål för din pjäs.
Skål för en drömvärld utan kompromisser.
Jösses, vilken utsikt!
En miljon blinkande lampor, en miljon krossade hjärtan.
-Vet du vad det där är? Broadway. -Det är din gata.
Ja, men du får den av mig. Om du vill ha den.
-Vem skulle tacka nej? -Skriv en pjäs åt mig.
Du ska skapa ett verk specialskrivet åt Helen Sinclair.
Men det måste vara storslaget, med en framstående kvinna.
-Borgia, Curie... Bestäm själv. -Jag ska göra mitt yttersta.
Kan du inte titta över scenen i akt två?
Om hon lyckas förföra löjtnanten blir rollfiguren mer omväxlande.
Vilken underbar idé!
Hjärtat är labyrintiskt, en irrgång med grymma fallgropar och hinder.
Repliken är dum och obegriplig.
Det är bara ett sätt att uttrycka en idé om kärlekens vånda.
Måste det vara så svårt att säga? Jag kan inte, det är ju rena babblet.
-Jag tänker inte skämma ut mig! -Hon har rätt, den är usel.
-Ännu en som har synpunkter... -Ingen pratar på det sättet.
-Jag har inte bett om din åsikt. -Jag tvingas ju lyssna på skiten!
Gå då! Ingen har bett dig sitta här.
-Lärde du dig skriva på Sing Sing? -En irrgång med fallgropar...
Jag har fått den repliken på hjärnan, och den är usel så det stinker!
Det var droppen! Jag slutar.
-Snälla. Jag har kopparslagare. -Jag är utsvulten.
Vi tar lunchpaus.
-Vill du inte säga repliken, låt bli! -Sånt humör man kan ha.
-Skäller råttan en gång till... -Han låter melankolisk.
Förenkla repliken. Du var inte heller nöjd med den.
-En replik förstör inte hela scenen. -Ska jag ta order av en gorilla?!
Jag har fått nog!
-Se vem som är här... -Hämta mitt gevär!
Innerst inne kan sluggern ha rätt. Repliken kanske är bombastisk.
Pjäsen fungerar inte, och det beror på mitt manus.
Det är därför vi repeterar och låter den gå upp utanför stan.
Din inställning är så fantastisk.
Det bästa med det här projektet är att jag får träffa dig.
-Jag vill inte förstöra dagen. -Då gör vi inte det.
Sätt dig. Jag ska visa dig en sak.
Här är mitt älsklingsställe i parken.
På vintern, när allt är täckt av snö...
...och det börjar skymma och ljusen tänds, då är det alldeles dimmigt.
Man ser Manhattans skyskrapor avteckna sig mot himlen.
Det är magiskt. Magiskt...
-Jag tror att jag är kär i dig. -Sluta!
-Jag kan inte hjälpa det. -Vi måste vara starka.
Jag har försökt dölja det, men jag har så mycket jag vill säga.
Allt viktigt går inte att klä i ord.
-Det ligger på en mer primitiv nivå. -Nu vet jag inte om jag hänger med.
Tyst!
Låt oss sitta här och behålla våra tankar för oss själva.
Låt fåglarna ha sin sång, men vår vara osjungen.
Du är makalös!
-Sluta. Jag har inte lust. -Vadå "har inte lust"?
Tänk på att han betalar hyran...
Jag har inte lust, sa jag. Måste jag ha det så fort du vill?
Sätt inte näsan i vädret. Du brukar inte vara nödbedd.
Men i dag är jag trött.
Spinn igång nu.
Jag har en sak till dig.
Jag har en flaska fint franskt vin. Joey Foster har gjort det själv.
Pass. Jag är utsjasad.
I dag var Ellen med. Hon var helt till sig över att få träffa Warner.
-Warner, det här är Ellen. -Angenämt. Du kan vara stolt.
Han är begåvad som få.
Allt gick bra den första halvtimmen, till nästa incident.
Hjärtat följer sina egna lagar. Ha!
För att vara läkare har du dålig respekt för förnuftet. -David...
Jag förstår inte rollfiguren. Hon är för insiktsfull.
-Varför ska hon spola fästmannen? -Hon är ju kär i löjtnanten.
Hon känns som författarens språkrör.
Varför skulle hon lämna Tom? Det känns inte rätt.
Om jag är läkare, varför ger jag henne då ett så dåligt råd?
-Men Tom har förändrat hennes liv. -Ja, men hon dras till löjtnanten.
-Det är ologiskt. -Det är motsägelsefullt.
-Jag ska säga vad det är för fel. -I jisse namn, Julian!
Hon borde inte lämna honom.
Sen ska löjtnanten lägga märke till henne. Då blir det inte så tråkigt.
Säg nåt nån!
-Bra idé. -Inte så dum...
-Du skojar. -Nej, den är inte så dum.
Jag gillar det.
-Ser du vad jag får stå ut med? -Det är en intressant tanke.
-Det betyder inte att... -Hon lämnar inte löjtnanten.
Stryker vi den scenen öppnar sig många möjligheter.
-Jag gillar det faktiskt. -Tar du hans parti?
Pjäsen har alltid sackat där. Alla har verkat besvärade.
-Jag kan inte ändra på det. -Varför inte? Hur träffas de igen?
Löjtnanten får upp ögonen och försöker fånga henne.
Så skulle det gå till i verkligheten.
-Vill den ta en ny vändning... -Jag slutar!
-Var inte så självisk. -För att jag försvarar min pjäs?
-Tack för ert stöd. Jag lägger av. -Jag med. Jag ska spela tärning.
En konstnär försöker imitera livet. Det här gör pjäsen bättre.
-Är det därför han hetsar upp sig? -Konstnärer är känslomänniskor.
Jag undrar... Är det inbillning, eller ger du mig blickar?
Du har ögonen på skaft. Ja, jag ger dig blickar.
Jag har också lagt märke till att du har en otrolig aptit...
-Var har du barnvakten? -Det är ingen fara. Han stack.
Så fort han får en chans kilar han i väg för att spela tärning.
Eftersom du inte är kopplad kan vi väl lära känna varandra lite bättre?
Det kanske vore trevligt...
Vänta lite.
Innan vi sätter igång...
Lite fågel.
-Då så. -Maken till aptit...
Skärp dig. Det var ett bra förslag.
Nu kan du lägga till scenen som du alltid velat ha med.
Och det kastar ett helt nytt ljus över förhållandet till min man.
-Så du tycker att jag ska ändra det? -Om det inte förstör din födelsedag.
-Hur visste du det? -Har den äran.
Öppna det.
Det är inte jag som har köpt det. Jag fick det av Cole Porter.
Jag får väl börja röka.
-Ska du ut i kväll med flickvännen? -Och paret Marx.
Önska dig nåt. Hoppas att du får allt du drömmer om.
-Har du tänkt på det jag sa... -Säg inget.
Säg inget! Gör inte det.
Säg inget. Nej, säg inget!
Säg inget, är du snäll.
Nej, nej, nej. Gå!
Gå, min väna skorpion. Gå!
Din fisk önskar dig all lycka och välgång.
Säg inget!
En plånbok!
-Det var den finaste jag kunde hitta. -Och det finns plats för andra saker.
-Tycker du om den? -Den är fantastisk.
-Nu fattas bara lite pengar. -Du kommer att tjäna klöver!
-Är jag inte bra på att välja rätt? -Jo, det är du.
-Har den äran. -Roligt att ni ville vara med.
Har ni sett vem som är här!
Jag är skyldig honom en ursäkt.
När han är full ber han alla om ursäkt.
Jag tog i lite för mycket i dag.
Jag lät mitt ego gå före jobbet, så jag är skyldig honom en ursäkt.
Kommer strax.
Det var ett bra förslag. Förlåt mig.
Det här är Violet.
-Vem är det? -Han är författare.
-Vet du var felet ligger? -Tänker du skriva om ännu mer?
-Ge honom en öl. -Varför inte?
Så du känner författare?
-Gör mig en tjänst och håll klaffen. -Du ska inte säga åt mig det.
Jag tror inte att hon älskar killen från början.
Hon hackar på honom alldeles för mycket. Det är inte kärlek.
Men om hon lämnar honom-
-skulle hon ångra sig och få ett nervsammanbrott...
-Hur mås det, Cheech? -Jag vill satsa på Cardinals.
Lär din kompis lite hyfs.
Du sa...
Om doktorn känner det Sylvia känner...
Jag kände en Sylvia när jag var liten, Sylvia Pincus.
Hon högg sin man i bitar och postade honom över hela landet!
Måste du berätta det så jag hör?
Du pratade om pjäsen. Du sa nåt om Sylvia.
-Om psykiatern känner som hon... -Hon identifierar sig med patienten.
När hon blir svartsjuk stämmer det.
Inte sant? Och löjtnanten måste ha en uppgörelse med psykiatern.
-Det blir en helt annan vändning. -Absolut. Tänk på saken.
Hur förstår publiken att Sylvia har dåligt samvete?
Jag vet inte... En lösning vore att låta publiken höra vad hon tänker.
-Så att hon tänker högt? -Det är ju ändå inte på riktigt.
Tänk på saken. -Avbryt mig inte fler gånger.
-Ni hade visst mycket att prata om. -Jag tackade honom för uppslagen.
-Vilka uppslag? Det var väl bara ett? -Just det.
-Tycker du om plånboken? -Den är suverän.
-Jag älskar läderimitation. -Du är verkligen packad...
-Har den äran. -Tack.
Den 24 september. Ensemblen verkade nöjd med ändringarna.
De är geniala! Sylvia är inte så passiv längre.
-Hon får dåligt samvete. -Nu har pjäsen en mening.
Måste jag lära mig alla nya repliker?
-Hur kom du på såna ändringar? -De är inte mina...
-Är de Guds? -På sätt och vis är de mina.
Din blygsamhet klär dig, men du är en stor talang.
Ordet "geni" är så utnött, men när det nu passar...
Äntligen är det lite stake i pjäsen!
Kan vi fixa till tredje akten har vi en dundersuccé.
Jag jobbade hela natten med tredje akten. Det var svårt.
Jag skickade sidorna till Cheech. Han bad mig komma till sitt kontor.
Du missar tanken bakom det hela.
-Och du skriver inte som folk pratar. -Det är min konstnärliga frihet.
Folk tror på det om skådespelarna låter äkta. Jag ska visa dig.
Vad gör du? Tänker du skriva?
De lärde mig att läsa och skriva innan jag brände ner skolan.
Det var på lovet, ingen var där. Jag vet hur folk pratar.
Spela biljard och låt mig göra det. Jag ska inte säga nåt.
Jag såg hur du fjädrade dig. Där jag växte upp skvallrar ingen.
Spela biljard, du. Och sluta glo.
Vilken dialog! Det är bättre än O'Neill och Max Anderson.
-Så du tyckte om det? -Vilken glöd. Vilket liv!
Vilken skillnad mot första utkastet.
Du hade inte hittat dig själv än. Tanken fanns där, men oförlöst.
Man behövde höra den från scenen. Nu är den inte ljum och intellektuell.
Den är full av liv, full av glöd.
Den ångar av sexualitet!
-Var den intellektuell och ljum? -Bara intrigen och dialogen.
Fanns det inget som var värt att spara?
Scenanvisningarna var de bästa jag sett, och pärmen var snygg!
Dina tidiga verk hade samma fel.
Bra idéer, men för konstlat. Ingen riktig stake. Men nu har det lossnat.
Jag måste erkänna en sak...
Säg inget! Jag vet att du vill tona ner din egen betydelse.
Men du kommer att ta staden med storm!
Jag kunde inte...
...fatta vilken inspirationskälla du har varit för mitt författarskap.
Kära David...
Blodfulla, sjudande konstnär... Kokongen har öppnat sig.
Jag ger mig gärna åt den man som skrivit dessa härliga, kraftfulla ord!
-Helen... -Säg inget!
-Tyst, säg inget! -Snälla du...
Pjäsen fungerar mycket bättre nu.
Helen kommer överens med Eden och verkar gilla Mr Woofles.
Undan!
Warner Purcell och Olive flörtar.
Han verkar ha gått upp i vikt.
Premiärnerverna får honom nog att fuska lite med bantningen.
När Sylvia sitter på dårhus får hon dille och ser syner.
-Hallucinerar hon? -Nej, hon ser syner. Sin döde man.
Sen har de det där samtalet. Hon klarade inte det när han levde.
Det är jättebra... Varför tänkte inte jag på det?
En öl, Joe.
-Det är jättebra. Alltihop. -Vad är det?
-Vi tar en paus. -En paus?
Jag har kramp.
-Trevligt ställe. -Jag har gått här länge.
-Bor du i närheten? -Född och uppvuxen på West 45th.
-Har du stor familj? -Nej. En syster som bor i Jersey.
-Min bror blev dödad. -Det var tråkigt.
Han blåste några lånehajar. De sköt honom i huvudet.
Din bror?
Hur kom det sig att du började med ditt jobb?
Min far. Tala om hårding...
Du har aldrig tänkt på att göra nåt annat, som att skriva?
-Jag har alltid varit gangster. -Du är enormt begåvad.
-Du har kusligt bra instinkt. -Låt mig säga dig en sak...
Din pjäs var riktigt bra, men du använder inte skallen.
Det är lätt för dig att säga. Kan man rita, är det lätt.
Jag har läst för varenda lärare.
Jag hatar lärare. Blåhåriga skator som rappade en med linjalen!
Jag kände en kille som spelade dragspel.
Jag övade, men han kunde få fram en enda ton som fick en att gråta.
Jag ville bli dansör. Har du sett George Raft dansa?
Mr Marx säger att du har tagit kål på en och annan.
-Ger du mig tredje graden nu? -Nej, jag är bara fascinerad.
-Jag har fixat några stycken. -Varför då?
De lurade Mr V eller ville inte betala en skuld... Det var aldrig oförtjänt.
Hur känns det när man... har ihjäl nån?
-Det känns väl bra. -Bra? Första gången också?
Det var en i stillot som tjallade. Han fick en ishacka i ryggen.
Jag fick hugga honom 40 gånger. Vilken sörja! Glöm det!
Den 1 oktober. Helen hade fest. Det var rena drömmen.
Maxwell Anderson var där, George Kaufman och Gertrude Lawrence.
-Här är min författare David Shayne. -Alla talar om honom.
-Prat. Ni är alltför vänlig. -Inte alls. Fråga Helen.
-Jag har läst pjäsen. Underbar. -Den nya, inte kastrat-versionen.
Jag är så såld på att presentera den i London.
Vilken min! Du lär bli Broadways gunstling, så varför inte West Ends?
-Kul att du gillade den. -Makalös! Vad ska Helen göra sen?
Han ska skräddarsy ett stycke åt Helen, ett hon talat om i åratal.
Hon gör Jesus mor. En Oidipus-grej. Han älskar henne, vill döda pappan.
Sen har vi bett Ira Gershwin göra musikal på "Ringaren i Notre Dame".
-"Quasimodo Jones"! -Helen är så vital igen.
-Till och med ansiktet ser slätare ut. -Jag vet. Apkörtlarna fungerar...
Glömde du väskan? Varför stänger du dörren?
Jag har längtat efter dig hela den här trista festen.
-Den här festen är magnifik, härlig. -Ta mig!
-Här? -Jag ser ingen anledning att vänta.
-Jerome Kern är där ute. -Ja, han är en underbar kompositör.
Av med byxorna nu!
Jag köpte den här klänningen i dag.
-Vi kan väl gå ut och dansa? -Ja, jag ska bara ordna en sak.
Jag kommer strax.
-Jag vill tala med dig. -Hej, Cheech.
Jag brukar inte varna folk, men det skulle bli svårt utan dig i pjäsen.
Rör du Nick Valentis flickvän igen, blåser jag hål i skallen på dig.
Du har missförstått situationen...
Kom inte med det där skitsnacket!
Jag vet vad ni håller på med.
Nästa gång tänder jag. Kommer du i närheten av henne igen är du död.
-Jag fattar vinken. -Stick nu.
Vaktmästarn!
Kan jag få mer potatis? Och jag tar fläsksteken nu. Utmärkt, tack...
En sak till! Jag tar osttallriken nu.
Och spara lite paj åt mig. Utmärkt, tack.
Den 12 oktober. Premiär i Boston. Ellen var där, och Mr Valenti.
Jag höll andan när Olive sa nåt.
Säg inte att du fortfarande tror att världen kretsar kring...dig.
Max Gordon älskade den!
Du vet väl att jag har ett tåg att passa?
-Hur skötte jag mig? -Du klarade monologen!
Olive var riktigt bra. Hon behöver öva, men det duger.
-Blommor till er. -100 orkidéer från Billy Rose.
Det stämmer.
-Du var fantastisk! -Tack. Det var snällt sagt.
Jag byter om, så ses vi på Lobster Grill.
Beställ skaldjursmenyn som förrätt och rostbiff som varmrätt.
-Varför ringde du inte? -Jag var upptagen. Som nu.
-Får jag tala med dig? -Jag ska äta middag med vänner.
-Vi är snart klara. -Jag kommer om två sekunder.
När jag såg dig på scenen i den där nya monologen...
Du är härlig, men jag får inte bli sedd med dig.
Sluta. Låt bli!
Ingen får se oss. Cheech har hotat att mörda mig.
Har Cheech hotat att mörda dig? Poletten trillade visst ner.
Tänk inte på det. Du är inte den som låter en gorilla köra med dig.
Jag är skådespelare framför allt.
När du tog av mig kläderna sa du: "Jag har storslagna planer för dig."
-"Spela en huvudroll mot mig." -Ja, men vi måste vara realistiska.
Jag är utsvulten! Har du en bulle eller en korv?
Öppna, det är Nick.
-Jag klär på mig. -Jag har sett allt förut.
Jag kommer. Du får hålla dig.
Hej, älskling.
Du var fantastisk i pjäsen. -Inte sant, grabbar?
Vi tar en drink innan jag åker hem.
-Inte i kväll. Jag är trött. -Du har nobbat mig i flera veckor.
-Jag är trött. -För trött för att hinka i dig lite?
Jag tyckte att det gick bra. -Ursäkta mig, Mr Valenti.
Ge mig den där repliken snabbare. Där du citerar Hamlet.
-Jag glömmer alltid andra delen. -Det är "...eller inte vara."
Jag kan inte komma in annars.
-"Att vara..." -"...eller inte vara."
Du är trött. Märkte du hur de applåderade din sorti?
Det blir ännu bättre nästa gång om du inte missar dörren.
-Ta ut jycken! -Mr Woofles nosar nåt.
-Har du nån där? -Visst.
-Stick! -Du skyddar matte...
Vad skäller han för?
Festen är slut, ut med er!
-Du med. En drink kan jag ta. -Vem är den där Hamlet?
-Bor han i närheten? -Hamlet? Nu var du rolig!
Stick! De har gått.
Nej, inte den vägen! Ta fönstervägen.
Jag kommer strax, Nick.
-Warner! Hallå där! -Vilken fantastisk föreställning.
-Tyckte ni om pjäsen? -Jag älskade den.
Det är härligt att jobba med Helen.
-Skulle jag kunna få en autograf? -Gärna, men jag har ingen penna.
-Det är Olive det är fel på! -Hon har tagit sig.
-Det betyder inte att hon duger. -Det är bara du som tänker på det.
-Hon fick hyfsade recensioner. -Hyfsade! Hon har ihjäl mina ord.
Hon är svagare än de andra...
-Hon gör mer skada än du tror. -Ska jag avskeda henne?
-Hon förstör min pjäs. -Vad menar du?
Vår pjäs. Jag har slitit med den.
Ibland får man göra vissa eftergifter.
Det finns bättre än hon för rollen.
-Vad ska vi göra? -Hon rubbar jämvikten.
-Publiken fattar inte det. -De kan inte sätta fingret på det.
Rösten skär som en kniv i hjärtat. Hon kan inte agera! Hon förstör allt.
-Även scener där hon inte är med. -Jag kan inte avskeda henne!
-Skrik inte åt mig. -Du är för engagerad.
-Låt mig vara, jag har ont i huvudet! -Du har sånt humör.
Ödet är märkligt. Alla kände av pressen inför New York-premiären.
Warner började gräla med Eden, och Cheech hade rätt igen...
-Du har stulit hundgodiset. -Vilken fruktansvärd anklagelse!
-Skulle jag äta hundmat? -Du äter allt!
Jag äter bara förstklassigt kött. Warner Purcell stjäl inte från djur.
Han har godiset!
Tjuv! Du drack upp hennes mjölk i går.
-Din feta späckhög! -Hon knuffade mig.
För att du stal hennes hundmat. Nån borde harpunera dig, din val!
Jag tar hit en läkare, men du missar matinén.
-En föreställning per dag räcker. -Och jag som inte trodde på dig!
Jag kan säga det här inför er alla.
En kvinna i er ålder borde ha vuxit ifrån denna narcissism.
Med en riktig aktris i rollen kommer pjäsen äntligen till sin rätt!
Ta inte ut nåt i förskott. Olive fortsätter.
Vi behöver inte Nick Valenti längre. Recensionerna är fantastiska.
Det handlar inte om pengar. Spolar vi Olive hamnar vi i Hudsonfloden.
Men han väntar nog inte. Vi hamnar på flodbottnen här!
Han hade rätt, hon påverkar allt.
-Vad menar du? -Hon påverkar hela pjäsen.
Du var underbar.
Har du sett Deliah med min morgonrock?
Man lurar inte Nick Valenti. I framtiden anlitar vi nån annan.
Men är hon bara tillräckligt frisk ska hon spela i New York.
Historien upprepar sig: En pjäs kommer till Boston, handikappad...
...haltande, flämtande efter luft-
-och nånstans på vägen inträffar ett mirakel. Ett konstverk har fötts.
Den är så mycket bättre med Olives ersättare. Den har ett liv.
Olive är färglös, men det blir en riktig dundersuccé.
Skål för din framtid som den vite riddaren på Broadway.
Skål.
-Vad är det? -Färgborttagningsmedel.
Väldigt gott...
Se småstäderna passera förbi.
Jag tänker berätta för Ellen om oss. Jag har bestämt mig.
-Är du säker? -Du vet vad jag känner för dig.
-Jag har blivit bränd så ofta. -Jag vet.
Du är på gränsen till ett genombrott. Världen öppnar sig som ett ostron.
Nej, inte som ett ostron...
Världen öppnar sig för dig som en magnifik vagina!
Hur är det? Du rodnar.
-Var det nåt jag sa? -Bara färgborttagningsmedlet.
Har du nånsin tänkt på om du blir kär i konstnären eller mannen?
-Vilken märklig fråga. -Ja, men...
Jag är kär i dig. Det är dags att göra nåt åt saken.
Tåget går så fort! Det går så fort, David.
-Håll om mig! -Jag älskar dig.
Säg inget! Säg inget, är du snäll.
Säg inget...
-Är du otrogen med Helen Sinclair? -Nej! Vad menar du?
-Du har figurerat i spalterna. -Det vet du väl hur de är.
-Och det här? -Jag hittade det.
-"Till Helen från Cole. Vi gör det." -Jag tyckte om det, så jag fick det.
När du äntligen har slagit igenom lämnar du mig för Helen Sinclair.
-Vet du hur galen du låter? -Du ville inte ha mig i Boston.
Jag gick helt upp i jobbet. Pjäsen var illa ute.
Det är jag, David. Du vet, David.
Vilken fantasi den här flickan har...
Jag vet varken ut eller in.
Jag älskar Ellen. Jag vet att hon skulle trivas bättre i Pittsburgh.
-Jag älskar henne så innerligt... -Kom till saken! Det vet vi väl.
Jag är otrogen med Helen Sinclair och mår pyton men kan inte låta bli.
Hon är så karismatisk, en sann konstnär.
-Vi talar samma språk. -Du plågas av skuldkänslor!
-Jag kan inte sova. -Skuldkänslor är borgerligt strunt.
En konstnär skapar sin egen moral. Var är det skon klämmer?
Jag ska ge dig ett gott råd. Jag fick det i en liknande situation.
Liknande min? Hur löd rådet?
Man måste göra det man måste göra.
Visst är det bra?
Hon tar Broadway med storm. Rollen är blygsam, men...
När hon kommer hit ska du säga att hon får några nya repliker.
Jag ska tala klarspråk. Man ändrar inte ett framgångsrecept.
Vartenda manus når en punkt där man bedömer att det är färdigt.
Man kan inte ändra i handlingen. Det kunde skada pjäsen.
-Pjäsen är spikad nu. -Låt oss undvika förvirring.
Får hon inga nya repliker spikar jag fast dina knäskålar i golvet!
Tänk att regissören säger att jag spelar över.
Jag tränar på ett högdraget skratt.
Jag lägger till det när Sylvia tänker gå, och sen brister jag i gråt.
Jag får inte, men det struntar jag i. Vart ska vi?
-Ska vi inte träffa Nick? -Vi måste hämta honom.
Det sa han inget om. Vi skulle träffa honom på klubben.
Jag måste ha de där urmodiga, bruna, fula klänningarna.
-Skulle vi inte träffa Nick? -Han har en överraskning åt dig.
Följ med. Du kommer att gilla det. Det har kostat Nick massor.
Jag tycker inte om det här. Har han en överraskning i ett lager?
-Jag vill bli behandlad som en dam! -Det är en månskenskryssning.
Gå dit bort, bara. Han är där borta.
Olive, en sak ska du veta: du är en usel aktris.
Gudskelov, nu slipper jag höra den där rösten mer...
Den 25 oktober. Premiär i morgon. Olive dök inte upp i dag.
Vi ringde, men fick inget svar. Ersättaren får spela i morgon.
Hela pjäsen har fått liv! Olive kanske har fått rampfeber.
Inte Olive. Hon saknar nerver totalt.
Hennes ryggrad har ingen kontakt med hjärnan!
-Som ljuv musik... Var är Cheech? -Han har inte dykt upp.
Jag älskar ersättaren. Det låter så naturligt.
Hörde du om Olive? Hon har blivit mördad.
I hamnen. Ett maffiamord.
-Jag vill prata med dig! -Joe, ta en paus ett tag.
-Hur kunde du?! -Ingen ska få förstöra min pjäs.
-Blev inte du galen på henne? -Det hade vi kunnat leva med.
-Vi hade nåt stort på gång. -Men att döda henne...?
-Hon var en slinka. -Det är ett fritt land!
Har du aldrig fått lära dig att det är en synd... Vem pratar jag med?
-Ersättaren är bättre. -Jag ska förklara så att du förstår.
Hon kanske förstörde pjäsen, men förtjänade hon att dö för det?
-Du kunde inte avskeda henne. -Vilket monster!
Det är bäst att du går. Du borde tacka mig. Vi är lika insyltade.
Nej, jag ville inte se henne död! Jag är inte insyltad i nånting.
-Väljer du henne före pjäsen? -Det är klart!
Ska hon få förstöra nåt så fint?
Jag vill också att pjäsen blir bra, men man dödar inte för det!
Min far älskade opera, men om nån var kass...
-Dödade han honom då? -En gång, i Palermo.
Jag är konstnär. Inte lika stor som du, men jag är en hygglig människa!
Varför är du ihop med Helen då? Alla vet det, utom din flickvän.
Jag är inte fullkomlig, men du är en mördare. En degenererad best!
Hör på...
Ingen ska få förstöra nåt för mig. Ingen!
Jag är kär i Helen Sinclair. Jag ljög för dig om det häromdan.
Men det var inte meningen.
Inte så konstigt, hon är nåt extra. Jag måste erkänna en sak.
Du visste om det hela tiden...
Nej, jag har börjat träffa Sheldon Flender. Vi har en affär.
Han hävdar ju att konsten behöver två parter, konstnären och publiken.
Det är likadant med sexlivet. Mellan de två rätta kan det bli en konstart.
Har ni upphöjt samlaget till konst?
Förspelet också! Han har slagit sina lovar länge och du vill inte gifta dig.
En kväll drack vi lite och började diskutera konst och litteratur.
För att illustrera nåt knäppte han upp gylfen...
-Tack, det räcker! -Han är en stor begåvning.
Med ett sånt intellekt skapar man en egen moralisk begreppsvärld.
-Jag ville bara önska lycka till. -Du ser blek ut. Oroa dig inte.
Du har snart staden i din hand. Vi ska äta middag med O'Neill.
-Han vill gärna träffa dig. -Du blir lysande i kväll.
Det är dina ord. Jag är bara ett käril.
Du fyller mig! Och det här är bara början.
Jag har diskuterat olika idéer med min agent.
Jag kan spela en lång rad kvinnor. Jag har inga begränsningar.
De säger att jag kan spela nån strax under 30, men vid 30 går gränsen.
Vi åker till mitt sommarhus. Där kan du skriva.
Om en kvart går ridån upp. Jag måste göra mina andningsövningar.
Ödet har fört oss samman.
Ta honom bara! Låt honom lämna mig utblottad.
Men du kan råka ut för samma sak.
Sylvia, jag vet inte varför du är så djupt olycklig...
För att du har tagit min man, mitt liv, hela min tillvaro!
Det var inte meningen att såra dig. -Å, Edgar!
Jag har talat med dr Philips. Hon sa att ingen av oss får lämna lokalen.
-Cheech... -Vad är det, Mr V?
Inget. Jag ville bara prata lite.
Jag har varit lite nere på sistone. Du vet hur det är.
Ridån har gått upp. Stackars barn...
-Hon hade blivit stjärna. -Vi ska ta hand om Kustabecks.
-Jag undrar om det var de. -Vem annars?
Vi har blivit tipsade om att Charlie K. inte var inblandad.
Det verkar inte troligt heller. Det hade ju lugnat ner sig.
-Jag ska höra mig för. -Vart ska du?
Jag sa till ensemblen att jag skulle önska dem lycka till.
-Jag lärde känna scenarbetarna. -Det är olikt dig.
-Såvida de inte spelar tärning. -Man ses varje dag, du vet.
Marty såg dig hämta Olive kvällen hon blev mördad.
Du sa att du inte träffade henne.
Jag släppte av henne i närheten av teatern.
Du hade väl inget emot Olive? Kom ni bra överens?
Ja, Olive var en glad lax.
-Bortsett från några små dispyter? -Just det. Vi kom bra överens.
-Varför körde du inte till klubben? -Hon ville bli avsläppt vid teatern.
Ville hon? På kvällen?
Det var ingen förhandsföreställning, inga repetitioner.
Varför lämnade du henne där utan att berätta det för mig?
Jag ska säga som det är. Jag skulle spela tärning.
-Varför sa du inget? -Sluta nu. Jag försöker bli skuldfri.
Jag har inte haft nån tur med tärningsspel. Jag borde sluta.
Jag lovade att önska dem lycka till.
Jag ska ta reda på vem som knäppte henne. Vi ses senare.
Det var han! Jag vet inte varför. De kanske vänstrade.
-Vad säger du? -Det är bara en gissning.
Men Marty såg dem, och kajen är Cheechs favoritställe.
Såg du inte att han ljög? Han var rädd.
Jag vet att du inte vill tro det, men det sägs att hon var otrogen.
-Säg inte så! -Jag försöker bara hjälpa till.
Han försöker bara hjälpa till.
Cheech och Olive...
Fixa honom!
Det går hur bra som helst. De älskar den.
Jag kan känna smaken av pengar!
Vad är det? Du beter dig som om du såg en kalkon.
-Var är Ellen? -Hon var för nervös.
-Hur går det? -Toppen. Du får muntra upp honom.
-Vad är det? Det går ju utmärkt. -Du dödade Olive, Cheech!
Det kan jag aldrig förlåta dig, även om du är ett geni.
De har publiken i sin hand.
Det är över, Cheech! Det är ute med dig.
Jag kan inte leva så här. Samma visa dag ut och dag in.
Du råkar snart ut för samma sak.
Du kommer också att ha hål i tröjan och en drink i handen. Vänta bara!
Du borde vara där ute. Du missar min stora scen.
Såg du första akten? Gick den hem?
Var är Cheech?
Undan med dig! Din idiot!
Du har rullat din sista tärning!
Jag är i trädgården och ser till rosorna!
-Om vi bara hade ett barn... -Vi har gått igenom det här förr.
Sista repliken...i pjäsen.
Be Sylvia Poston...
...att säga att hon är gravid.
Det blir ett bra slut.
Så bra!
Säg inget. Säg inget...
"Ett mästerverk." "En omvälvande pjäs."
"Ett konstverk av högsta kvalitet."
"En höjdpunkt var i tredje akten när löjtnanten träffar älskarinnan."
"Från fjärran hörs skott som gör att hans militära förflutna"-
-"och våldsamma tendenser framträder i full relief."
"David Shayne är årtiondets fynd."
-Var är David? -Jag trodde att han var här.
Flender!
Vakna, det är David Shayne. Jag vill prata med dig.
Snälla Flender!
Den stora Broadway-succén!
Mina pjäser är konst. De ska aldrig sättas upp.
Är Ellen där?
Gratulerar till framgången, David.
Jag måste fråga en sak. Älskade du konstnären eller mannen?
-Båda två. -Tänk om jag inte var nån konstnär?
Jag kan älska en man som inte är en riktig konstnär, men inte tvärtom.
Hårklyverier! Hon är med mig nu.
-Vill du vara med Flender? -Flender är en fantastisk älskare.
Flender var nätt och jämnt godkänd.
Det var för flera år sen, när du utövade fri kärlek.
-Jag tycker att han är fantastisk. -Intressant. Tekniskt sett, alltså?
-Hans teknik är vidunderlig. -Du blandar ihop sex och kärlek.
Kärlek är nåt djupt. Sex går bara nån decimeter.
Ni missar det viktigaste. Jag kan skänka er njutning ofta.
-Vad har kvantiteten för betydelse? -Kvantiteten påverkar kvaliteten.
-Det säger Karl Marx. -Nu talar vi ekonomi.
Kom ner, Ellen. Jag älskar dig. Jag vill träffa dig.
-Kör till. -Jag då?
Det är ingen idé. Jag skriker ju "David" när det går för mig!
-Jag trodde att du sa "ta mig"! -Låt dem vara, de älskar varandra.
Jag är trött på att bo i vindskrypin-
-och att dricka vin och diskutera konst på kaféer. Jag älskar dig.
-Jag vill att vi gifter oss. -Varför har du ändrat dig?
-Jag har slösat bort så mycket tid. -Men du är konstnär.
Jag förklarar på tåget till Pittsburgh. Två saker vet jag med säkerhet:
Jag älskar dig, och jag är ingen konstnär.
Jag sa det och det känns befriande. Jag är ingen konstnär.
-Vill du gifta dig med mig? -Ja!