# Toot-Toot-Tootsie good-bye #
# Toot-Toot-Tootsie don't cry #
# The little choo-choo train that takes me #
# Away from you, You don't know just how sad it makes me #
# Kiss me Tootsie and then #
# Do it over again #
# Watch for the mail I'll never fail #
# lf you don't get a letter then you know I'm in jail Hey, hey #
# Don't cry, Tootsie Don't cry #
# Kiss me, Tootsie Good-bye #
# Get hot Don't cry, Tootsie Don't cry #
# Good-bye, Tootsie Oh, good-bye ##
Művész vagyok és egy szót se változtatok a darabomon
holmi kommersz Broadway-közönség kedvéért!
Nem vitatkozom veled! Hát vitatkozom én veled?
A darabod úgy nagyszerű, ahogy van. Valóságos. Van mondanivalója.
- Akkor miért nem mutatod be? - Mert nem bírnék el egy újabb bukást.
- David, David, David, túl súlyos a darab. - Nem írhat mindenki szórakoztatót!
A színház kötelessége nemcsak a szórakoztatás,
- ...hanem hogy átalakítsa az emberek lelkét. - Ugyan, menj már.
Nem valamelyik törzskávéházadban ülsz Greenwich Village-ben. Ez itt a Broadway!
- Tudom, de azt mondtad, bízol a darabomban. - És én most mit mondjak erre?
Ha esetleg megnyernénk rá valami menő rendezőt,
- ...akkor talán fel tudnék hajtani pár szponzort, de enélkül… - Nem, nem és nem. Ezt én magam rendezem.
Ugyan menj már. Na és hol a sikerlistád?
Nem nézem végig megint a művem halálát. Kétszer már végigcsináltam ezt, két remek darabbal.
Bombasiker lehetett volna mindkettő, de tétlenül kellett néznem,
...ahogy a színészek átírják a párbeszédeim, a rendezők meg félreértelmezik az egészet.
Tudom, tudom, művész vagy.
De hadd áruljak el valamit kölyök: az odakint egy valóságos világ és sokkal keményebb annál, mint te hiszed.
# Ma He's makin' eyes at me #
# Ma He's awful nice to me #
# Ma, he's almost breakin' my heart #
Na, mire vártok, nyírjátok ki őket!
Hát akkor menjünk és együnk valamit.
- Egy jó oldalast ennék, van az a klassz hely… - Ez jó ötlet.
Nekem Tommy bárjába kell mennem kockázni. Összehozott egy jó partit az Ansoniában, el kell mennem.
Valakinek értesítenie kell Mr Valentit, hogy hogy ment. A Három Ördögben várja a jelentést.
- Hát miért nem mész te jelenteni? - Elígérkeztem Bobby Doyle-nak, világos?
- Nincs mese, le vagyok kötelezve. - Hé, mi bajod Cheech? Nem akarod dajkálni a barátnőjét? A szenyora is a te reszortod.
Ah, a barátnője az agyamra megy.
# You gotta see Mama every night #
# Or you can't see Mama at all #
# You gotta kiss Mama Treat her right #
# Or she won't be home when you call #
# Now if you want my company #
- Nesze édes, vigyázz a kalapomra - # You can't fifty-fifty me #
- Itt van Mr. V.? - Igen, ott ül.
- Jó sokan vannak. - Tele vagyunk minden éjjel.
- Tessék, itt van. - # Monday night I sat alone #
# Tuesday night you didn't phone #
# Wednesday night you didn't call #
- Elintézve. - Na egy gonddal kevesebb. Hányan voltak?
- Négyen. - Akkor ezzel még nincs vége.
Kustabeck persze őrjöngeni fog, de elhúzza a belét.
- Talán. - Dehát az alku az alku.
Miénk a város középső része. Márminthogy… Mr. Valentié.
# I don't want that kind of a sheik #
# Who does his sheiking once a week #
# You gotta see Mama every night #
# Or you can't see #
# You can't see Mama at all ##
# Not at all. #
Torkig vagyok, érted? Torkig, nem hallod?
A gorilláidat ugráltathatod kedvedre, de nekem ebből elég!
- Most meg mi van? - Külön öltözőt akarok végre.
És teljesen kikészülök. Folyton a lábamra taposnak, lökdösnek.
- Ezek a cafkák! - Ez a legjobb tánckar New Yorkban.
- Szemét! Szemét! - Állj már le!
- Hé, kuss legyen ott. Hé Olive, igazán. - Mi van?
- Olive, hisz évfordulónk van. - Dehogy van. Nincs évfordulónk.
- Kezdesz szenilis lenni. - Szeptember 28-ika van. Hat hónapja!
- Igen? - Nagyon is jól emlékszem a napra,
...mert akkor reggel törtük el Joey Benjamin mindkét lábát.
- Hat hónapja? Hat hónapja! - Aha. Hat hónapja.
- És én még mindig ebben a rohadt patkánylyukban vagyok? - Olive. Hoztam neked valamit.
- Mi az? - Nyisd ki.
- Nem, nyisd ki te. Nem látod hogy öltözöm? - Jó, kinyitom. Tessék. Nézd.
- Ez meg mi? - Gyöngy! Hát miért, te mi a fenének nézed?
- Az igazgyöngy fehér. - Ez fekete gyöngy.
Na ne etess ezzel. Sose hallottam fekete igazi gyöngyről.
Csak azért, mert te sose hallottál róla, még nem jelenti azt, hogy nem is létezik.
Minek nézel te engem? Tiszta hülyének? Ez fekete, az istenért.
- Biztos beteg kagylóból szedték. - Nincs semmi baja a gyöngynek.
A fekete gyöngy... az legyen... az legyen is fekete!
- Oh, persze, persze. - Na bébi, ne csináld ezt, jó? Tudod, hogy odavagyok érted.
Ha úgy odavagy értem, miért nem emelsz ki ebből az ócska kórusból?
Azért jöttem New Yorkba, hogy színésznő legyek. Ahhoz van tehetségem.
Az leszel bébi. Nagy színésznő leszel. Megígérem, becsszó.
- Igen? - Akkor hát rajta, öltözz fel szépen. Elviszlek Harlembe, rendben?
- A Gengszterek Klubjába? - Oda, bébi.
Én mondom nektek, elolvassák a darabom, tetszik is nekik. De félnek is tőle.
- Ez érdektelen. - Nem, nem érdektelen!
A lényeg szerintem ott van...
...hogy életében egyetlen igazi nagy művészt sem értékeltek, soha senkit.
- Senkit? - Senkit.
- Flender. - Vegyük ööö... Van Gogh-ot vagy Edgar Allen Poe-t.
Poe - ő is szegényen halt meg, csak a macskája kuporgott didergő lábánál.
A halálod után még előadhatják.
Tudod, nekem, nekem soha egy darabomat sem adták elő.
- Pedig minden évben írtam egyet az elmúlt húsz évben. - Igen, mert te zseni vagy.
Ezt bizonyítja az is, hogy a köznép és az értelmiség egyaránt szétesőnek találja a művedet.
- Zseni vagy. - Mindnyájunkat elfog néha a kétség.
Hetente festek egy képet, egyszer megnézem, aztán borotvával összevagdosom.
- Hát a te esetedben ez jó ötlet. - Én hiszek a darabjaidban.
- Ő hisz a darabjaimban, mert szeret engem. - Mert te zseni vagy.
Tíz évvel ezelőtt elraboltam ezt a gyönyörű nőt
...pittsburghi polgári életéből és azóta egyfolytában keserítem az életét.
Hé, Ellen, amíg jó fiú, tartsd meg.
Tudjátok szerintem minekünk nőknek az a hibánk, hogy a művészbe szeretünk bele.
- Hé, figyeltek ti egyáltalán? - Igen, igen.
- A művészbe szeretünk bele, nem az emberbe. - Szerintem ez nem hiba.
- Ez miért baj? - A művész is egy ember.
- Nem lehet különválasztani. - Ha kigyulladna egy ház,
...és... és te be tudnál rohanni, és csak egyetlen dolgot menthetnél ki:
vagy az utolsó példányt Shakespeare darabjaiból, vagy valami névtelen embert.
- Nem, nem lehet... - Akkor mit tennél?
- Nem foszthatjuk meg a világot Shakespeare darabjaitól. - Helyes.
- Telefonod van. - Az egy élettelen tárgy.
Nem élettelen tárgy! Művészet! A művészet él! Él!
Megvan a pénz, bemutathatjuk a darabot!
Micsoda? Mikor? Hol?
Egyetlen szponzor fedezi az egészet.
Régi ismerős. Itt vagyok a klubban. Összefutottunk.
- És semmi hézag? - Hát, ööö...
Találkozzunk holnap és megbeszéljük, jó? A Luxor Fürdőben, délben.
Megőrültél? Azt hiszed hagyom, hogy egy amatőr játssza a darabom főszerepét?
Főszerepet mondtam? Főszerepet mondtam, zsenikém?
- Egy pasi barátnője, csak azért, mert ő adja a pénzt. - Főszerepet mondtam?
Szerepet mondtam, szerepet. Gondoltam lehetne Dr. Philips.
- A pszichiáternő? Az kulcsszerep. - Milyen kulcsszerep?
- Kis szerep az. Kulcsszerep! - Ki ez a nő?
Olive Neal? Azt se tudom, hogy néz ki, hát még hogy tud-e a játszani.
Hát a pasija szerint ilyenből lesznek a tudósok.
Persze, mert szerelmes belé. De ki ez a pasas?
- Ja, Nick Valentinek hívják. - Honnan ismerem ezt a nevet? Mit csinál?
- Jó pár pénzes buliban benne van. - Nem tetszik ez nekem.
- Idehallgass, be akarod mutatni a darabot vagy nem? - Látnom kell előtte.
- Hát akkor meg fogod látni. - Kész konfliktushelyzet.
- Összehozlak vele. Azt mondtam, látni fogod. - A pszichiáter nem is olyan kis szerep.
De nem is a főszerep. Ez egy... kis szerep. Kit gondolsz a főszerepre?
- Nem is tudom. - Mit szólnál Helen Sinclairhez?
Oh, az igen. Vagyis hogy klassz lenne. De... megkaphatjuk?
Miért ne kaphatnánk meg? Csupa bukott darabban játszott az elmúlt három évben.
Igen, de azért nagy színésznő.
Volt. Csak volt.
Hű de klassz lenne, ő aztán nagyszerű. Vagyis hogy ő tényleg ragyogó.
- Megvan benne a kellő tűz. Erre a szerepre nagyszerű lenne. - Tényleg így gondolod?
- Hát ennek tényleg örülök. - De megkaphatjuk?
- Hát, elküldtem a darabot az ügynökének, Sidney Loomisnak. - Tényleg?
- Rosszul tettem? Rosszul tettem? - Nem, nem.
- Rosszul tettem? Baj, hogy nem beszéltem meg veled előtte? - Nem. Egyáltalán nem.
- Várj csak, ha mégis, elismerem a tévedésem. De komolyan. - De nem, tényleg.
- Helen Sinclair... ez aztán klassz lenne. - Nyögd ki, rajta.
- Tényleg jó. - Hát akkor reméljük a legjobbakat.
Te viccelsz velem!
Valami trampli háziasszonyt játszatnál velem, akit dobnak egy csitri miatt?
Elfelejtetted, ki vagyok? Nem tudod, kit képviselsz?
- Én Helen Sinclair vagyok! - Kétségtelen! Kétségtelenül Helen Sinclair vagy.
Rád nézek és látom, hogy Helen Sinclair vagy! De ki játszaná jobban ezt a szerepet?
- És ki rendezi? Egy kezdő! - Ő a szerző.
- Két bukott darabbal. - Julian szerint a rendezők szúrták el mindkét produkciót.
Julian Marx! Én Belasco vagy Sam Harris produkcióiban játszom.
Nem pedig egy zsidó producerében, aki tegnap még nadrágügynök volt.
Mint volt férjem mondta: "Ha már buknod kell, bukj a legjobbakkal!"
- Melyik volt férjed? - Ah, tudom is én melyik. Az a bajuszos.
Idehallgass. Igen gyakran az írók a legjobb rendezői a saját darabjuknak.
Ez egy trampli! A naiváé minden jó szöveg.
Még a pszichiáternő is jobb szerep.
De Sylvia Poston a főszerep!
Sylvia Poston. Már a neve is mint egy olcsó posztó!
Én Electrát játszom! Lady Macbethet játszom!
Noel és Phil Barry, de minimum Max Anderson darabjaiban szerepelek.
Helen, idehallgass. Ez egy nagy szerep egy komoly darabban.
És lássuk be, Helen. Már régóta nem játszottál sikerdarabban.
- Már régóta, már nagyon, nagyon, nagyon régóta. - De még sztár vagyok!
Sose játszom tramplit vagy szüzet.
Igen, sztár vagy, mert nagyszerű vagy és nagyszerű vagy, mert sztár vagy.
De én mondom neked...
Az elmúlt pár évben inkább úgy ismernek,
...mint iszákost és házasságtörőt - és ezt tisztelettel mondom.
De Szilveszter óta nem is ittam egy kortyot se.
- De a kínai szilveszter óta. - Természetesen.
De annak is két napja. Tudod milyen hosszú ez nekem?
- Mi az, Josette? - Virágot hoztak önnek.
Hozza csak be, legyen szíves.
Helen, meg kell mondanom, már nem halmoznak el ajánlatokkal, mint régen.
David Shayne küldte.
"Mint kis művész a nagynak. Ha csak figyelmére méltatja a darabomat,
...nekem már a beteljesülés."
Hmm.
- Milyen ember? - Úgy hallom, remek srác. Zseninek ígérkezik.
- A nevem a cím fölé kerüljön. - Csakis.
- Megvétózhatom a férfifőszereplőt. Enyém a sztár öltözője. - Ez nem is kérdés.
Minden fotóm látni akarom.
Csak nem elég ragyogó a szerepem.
De talán leülhetnék Daviddel. Végigmehetnénk a darabon.
Hátha tudunk szakítani pár napot arra, hogy feldobjuk a figurát.
Miért vagyok ideges?
- Ez jó film volt, de szomorú. Hogy megjárta Clara Bow. - Édes egy nő.
- Mit meg nem tennék egy filmszerepért. - Hát elég csinos is vagy hozzá.
Mondd, nem szólhatnál egyszer Mr. Valentinek?
- Mr. Valenti mindenkit ismer. Érti a dörgést. - Úgy van.
Hallom, hogy Broadway sztárt csinál Olive Nealből.
Na, mozgás, mozgás, gyerünk már!
Hol történt?
Kit kaptak el? Jézusom!
Jól van, még egy órát Olive-nál vagyok.
Szedd össze a fiúkat odalent és hívj vissza a Masucci-ügyben.
- Most vége Leo Kustabecknek, érted? - Hé!
- Azt mondtad, főszerep lesz. Ez kisebb. - Jól van.
- Most nincs időm. - Ez egy kisebb szerep. Ilyen nincs.
- Elkapták Vinny-t és Salt egy mozi előtt. - Leszámoltam a sorokat.
- Sylvia Poston a főszerep. Én csak mellékszereplő vagyok. - Nem hallod, amit mondtam?
- Unom a mellékszereplést. Ebben a darabban főszereplő akarok lenni. - Julian szerint az leszel. Orvosnő leszel.
- Orvosnő? Nem orvosnő akarok lenni, hanem főszereplő. - A főorvos az nagy szerep.
Főorvos, de nem a főszerep.
- Meg se próbálj átverni. - Jézusom, te új kötélre akasztva is csak nyafognál.
Oh, felismerem én a főszerepet.
- A főszereplő minden oldalon ott van. Nekem meg csak pár jelenetem van. - Halló? Ah, Vito.
- Hallottad? Gyűjts be mindenkit a garázsba. - Én meg meg se csókolok senkit.
- Nem, még ma éjjel meglegyen! Mi ütött beléd? - Hé!
- Hagyd már abba végre, megjöttek a vendégek. - Hívj vissza.
- Gondjaim vannak. - Nem érdekelnek a gondjaid.
- Csak az a dolgom itt, hogy aláírjam a számláidat? - Nem érdekel.
- És én akarok beszélni ezzel a Broadway-ről jött fejessel is. - Oké, legyen. Csak aztán ne hozz zavarba, jó?
- A te érdekeidet védem, világos? - Miss Olive?
- Van itt egy Mr. Marx, meg egy... - Tudom, tudom, tudom. Küldd be őket, Venus.
- Idefigyelj. Ha bejönnek... - Mi van?
- ...hívd el őket, bébi, egy kicsit, jó? - Neked kéne abból órát venni. Te csak hallgass, tanulhatnál tőlem.
- Azt mondtam nekik, hogy színésznő vagy. - Az is vagyok.
Nick Valenti! Bemutatom David Shayne-t.
- Örvendek David. - Üdvözlöm, üdvözlöm, Olive vagyok.
- Ő Olive Neal. - El vagyok bűvölve, el vagyok bűvölve.
- Jöjjenek be, tessék. - Jöjjenek.
- Hé, Dave, Olive olvasta a darabját. Igazán klassz. - Igen, igen, olvastam a darabját.
Izgalmas, féktelen, le se lehet tenni.
El vagyok bűvölve.
Nagyszerű színésznő ám. Csak be kell futnia.
- Miben is játszott, Miss... - Olive. Olive.
- Szólítson Olive-nak. - Dohányzik? - Nem.
- Olive, hát maga, szóval... van gyakorlata?
- Hát, van egy kevés. - Gyakorlata, az nincs, világos?
- Dehogynincs. - Született tehetség.
- De van gyakorlatom. - De ők... ők nem a táncról beszélnek, Olive.
- Nem is tudja, miről beszélünk. - Ugye nem a táncra gondolnak?
Egy külvárosi csehóban rázta pucéran. Tudják huszonöt centet is felszedett a micsodájában...
- Hé! Ne szólj már bele! Velem beszélnek! - Csak próbálom megtörni a jeget, világos?
- Ki kér italt? - Egy duplát, bármiből. Jól jön.
- Én nem, gyomorfekélyem van. - Venus, egy dupla whiskey-t.
- Kettőt, Venus. - A kékből akarja vagy a zöldből?
- Az importáltból, hülye. - Szóval a tiszta fürdőkádból.
Mm-hmm.
- Játszott már színpadon? - Szivi. Szivi. Oh, igen. Játszottam.
Játszottam. Sokat játszottam. Felléptem egy zenés revüben. Ne haragudj, meggyújtanád nekem?
Jaj. Nincs modora. Nem úriember.
Igen, felléptem egy zenés revüben, Wichitában.
Talán hallott is róla. Békapróba volt a címe. Két dalom volt benne.
Két számom. Két fergeteges számom.
Úgy érzem, egy kicsit... egy kicsit rosszul vagyok.
Egy kicsit szédülök. Nem ülhetnék le?
Szóval csak eltűnődtem azon, vajon ki fogja játszani Sylvia Poston szerepét?
Csak Helen Sinclair.
Helen Sinclair? Sose hallottam róla.
- De figyeli a színházi életet? - Mi az, sértegetni próbál?
Hé, ne gyere nekem ezzel a szarral!
Mondd meg Masuccinak, ha nem parírozik, odamegyek és tőből vágom le a hülyének a lábát!
Öööö... ne is figyeljenek oda Nickre. Mindig ilyen, ha nyomott a kedélye.
Elvágom a torkát. Magam megyek oda és a gégéjén át tépem ki a belét.
- Hallottad? - Mi van? Felkel?
- Nem! - Úgy izzad mint egy disznó.
- Van egy kis... vércukor-problémám olykor-olykor. - Vércukor?
- Az meg micsoda? - Szóval Olive, magának... magának tetszik a darab?
- Hmm. Szomorú. - Az, végül is tragédia.
Na persze, de nekem van pár ötletem, hogy dobhatnánk fel.
- Ötlete? - Aha. Állandóan moziba járok.
- Milliónyi remek ötletem van. - Gyújtsd fel, Cheech! Porig égjen, azt mondtam.
- Gyújtogatás legyen a javából, megértetted? - Én... begörcsöltem.
- Hol? - Görcs?
Igen, de minden rendben lesz. Hát akkor talán mennünk kéne.
Ne, ne, ne, ne. Akkor ne menjenek még el.
Hé, Venus, ide azzal a dugi piával!
Oh, Olive, mióta foglalkoztatja a színjátszás?
Na ide figyeljen, azt hiszi, azért jöttem ebbe a városba, hogy a tánckarban riszáljak?
Cicik, seggek. Cicik, seggek. Csak ez érdekli őket. Oh, köszönöm.
Hé, nem megmondtam neked, hogy csinálj minyomot?
Én ugyan nem csinálok semmi olyasmit, ami nyom, minyomot meg pláne nem.
Mert nem tudom, hogy mi az, de szerintem maga se!
Oh, de nagy lett a pofád, mióta megütötted a főnyereményt!
- És az import izét kértem. - Az import izé szétmarta az üveget, oda az egész.
Szép kis mese. Olyan nehéz jó alkalmazottat találni manapság.
- Bocs fiúk, hogy végig kellett hallgatniuk. - Én meglehetősen szédülök.
- Némi problémák adódtak a cégnél. - Tényleg? És milyen típusú cég ez, Nick?
Olyan "ne üsd az orrod mások dolgába...
- ...és akkor nem törik be" típusú cég. - Ha... haha...
- Értem. Köszönöm. - Hát ilyesféle üzlet ez.
Kicsit bizonytalanul érzem magam. Azt hiszem én most megyek,...
...és befekszem egy szanatóriumba, ahol tudnak segíteni rajtam.
- És még beszélünk, mert ez klassz volt. Nagyon jó volt. Hát nem volt jó, Julian? - Igen.
- Oh, igen. - Nagyon jó volt.
- Nagy szám lesz ez még a Broadway-n. - Köszönöm.
Ez abszolút kizárt! Nem!
- Megdolgozod a csajt, átgyúrod. Igazi kihívás, te. - Szó sem lehet róla!
Ha majd díjat nyer a csaj, ez lesz a showbusiness nagy sója.
- Arra nem kerül sor! - Agyagként formálod a színészeket.
Julian, neked teljesen elment az eszed?
Te tényleg azt hiszed, hogy ez a nő el tud játszani egy pszichiátert?
- Ez a nő odafent hangya! - Jól van.
- Az a nő, aki huszonötcenteseket szed föl az asztalról a micsodájával, az... - Tisztázzuk művész úr.
Itt az ember embernek farkasa, nem ideális világ ez.
Na most ha elő akarod adatni a darabod, tenned kell érte néhány engedményt.
Az élet nem tökéletes. Ráadásul rövid.
És ha ezt nem tudod felfogni, akkor máris mehetsz vissza Pittsburgh-be.
Eladtam magam! Úristen, eladtam magam!
- Eladtam magam. - David.
Mi van?
- Eladtam magam! - Te jó ég!
- Prostituálódtam! Eladtam magam! - David, szedd össze magad.
Ki fogják hívni a rendőrséget.
David. Az istenért! Szörnyen nézel ki.
Rosszul vagyok.
Könyörgök, felébreszted Finkelsteinéket. Kérsz egy aszpirint?
- David. David. - Te jó isten! A művészetem! A művem!
- Jaj istenem, mi történt veled? - Ennyire akarom a sikert?
- David. Gyere vissza az ágyba. - Igen, ennyire. Igen, ennyire.
- Gyere, feküdj vissza. - Amikor felajánlották, hogy egy gengszter szponzorálja a darabomat, akkor én igent mondtam.
- Kérlek feküdj vissza. - Lepaktáltam az ördöggel, és a büntetés,
- ...hogy szerepet kap a barátnője. - Kit hívsz hajnali háromkor?
Halló, Julian? Itt David. Kié legyen a férfi főszerep?
Áh, David.
Hajnali három óra.
- Szerintem Warner Purcellé. - Áh, túl kövér.
Láttad mostanában? Az a pasas kényszeres evő.
Nem számít. Beszéltem az ügynökével.
Négy hónapja újfajta diétát tart. Jól néz ki.
Ő legyen Masters hadnagy. Akkor talán le tudom nyelni a többit,
...és túlélem ezt a megalkuvást.
Ha megkapom Warner Purcellt és Helen Sinclairt, akkor kiegyezem a gengszter macájával.
Nem, kölyök. Warnert ne, az nem jó.
Az Apácadömping-ben dolgoztam vele.
Új életet kezd, aztán elbizonytalanodik, elkezd enni.
Mire megérkezünk Bostonba, akkora lesz, mint a sógornőm segge.
Nem! Nincs több kompromisszum! Az én darabom, én őt akarom!
Őt akarom és kész! Nem vagyok eladó!
- David, David, David! - Jól vagyok.
Olive a jövő héten kezdi próbálni a darabot.
- Azt akarom, hogy a sarkában légy. - Igenis.
Gondod legyen rá, hogy jól bánjanak vele ott.
Színházi népség, nem bízom bennük.
Sokba van nekem ez a show, és azt akarom, hogy érje meg nekem az árát.
- Olive sztár akar lenni. - Igen. Igen.
- És én megígértem neki. - Tudja uram, nem mintha nem akarnám elvállalni, de...
Cheech, ez most parancs. Mi a dolgod?
Igenis.
Hétfő, szeptember 10.
Ma elkezdődtek a próbák, és naplót vezetek róluk.
Hátha tapasztalatom hasznára lesz másoknak,
...ahogy én is élvezettel bújom bálványaim, Csehov és Strindberg jegyzeteit.
A próba pontosan tízkor kezdődött.
Warner Purcell érkezett elsőnek. Csupa derű és barátság az az ember.
- Jó reggelt! - Warner Purcell. Üdvözlöm, David Shayne vagyok.
- Áh, David, mennyire örülök. Derék munka, csodálatos. - Köszönöm.
- Csodálatos darab. Szép monológokkal. - Nekem megtiszteltetés, hogy eljátssza.
- Nekem megtiszteltetés. - Bemutatom Mitch-et.
- Mitchell Sabine. Itt vagyok, ha bármire szüksége van. - Mitchell, örülök hogy találkoztunk.
- Minden rendben. - És az öné lesz a kettes öltöző.
- Nagyon kedves. - Ő az asszisztensem, Lorna.
- Üdvözlöm. - Lorna, részemről a szerencse.
Van egy kis kávénk, meg dán keksz, és füstölt lazac.
Ööö, Mitchell, nagyon kényelmetlen lenne, ha én csak forró vizet és citromot kérnék?
- Dehogyis. - Köszönöm.
- És persze Julian Marxot már ismeri. - Áh, Julian.
- Találkoztunk a harcok mezején. - Warner, remekül nézel ki.
És te is.
Eden Brent, aki a másik nőt játssza, volt a második.
Csodálatosan eleven asszony.
Jó reggelt! Jó reggelt! Fel ne álljanak, maradjanak csak.
- Mindenkinek hoztam próbaavató ajándékot. - Milyen figyelmes.
Semmiség. Csak épp egy kis szappan, meg fürdősó, magának meg azt hiszem tömjén.
- Na és Mr. Woofles, ismerik? - Nem.
- Juj, ne vágj olyan savanyú képet. - Üdvözlöm, Mr. Woofles.
Csak óvatosan, óvatosan. Chihuahua,
...de egy kis dobberman-beütéssel, úgyhogy néha az ember torkának ugrik.
Csak vicceltem.
- Mindenkit ismer. Ő Lorna. - Igen, beszéltünk telefonon.
Ismerkedjen meg Masters hadnagyunkkal, Warner Purcell-lel.
- Nagyon örvendek. - Na és hogy utazott?
Öt éve keltem át Európából, nagyon szép volt.
És most drágám, tejet kérsz vagy valami harapnivalót? Súgd meg.
- Hozok neki kistányért. - Ó, ne ne ne... ne fáradjon ilyesmivel. Szoptatni szoktam.
Csak vicceltem!
- Üdvözlöm. - Julian, örülök.
- Örülök hogy látom. - Mr. Marx. - Ja igen, persze.
Akkor én középre, igaz?
- Elvigyük a kutyát, vagy... - Oh, nem nem nem nem.
Ő a mindenem.
- Most elkéstem miattad! Nem igaz, hogy mit művelsz! - Dehát muszáj! Nem tehetek róla!
- Hé, hé, mér' tapadsz rám, mint a döghúsra? - Mr. Valenti kért, hogy legyek a nyomodban.
Tizenöt percet kocsikáztunk fel-alá.
Én mondtam, hogy Belascót mondott és nem Moroscót, te betonfej!
- Üdvözlöm, Olive. - Üdvözlöm.
- Figyelem, ez itt Philips doktornő. Olive Neal. - Helló, nagyon örvendek.
- Juliant már ismeri. - Igen.
- Az asszisztensem, Lorna. - Helló.
- Eden Brent, ő Kristen. - Ah, aranyos kutyus.
- Warner Purcell. Ő Masters hadnagy. - El vagyok bűvölve.
- Az ügyelőnk, Mitch. - Helló, Mitch.
- És maga? - Vele vagyok.
- Velem van. - Oké, oké.
Mi most próbálni fogunk egy darabig, úgyhogy...
Aha. Én is megyek vele.
Jól van, hapikám, parkold le magad a színház hátsó sorában,
...és igyekezz nem horkolni.
Szóval, ó...
- Mi van? - Nem szeretem, ha nézik a próbát,
- ...már elvből sem, mert a színészek nagyon érzékenyek. - Mi? Mit mondott?
- Nem szeretem, ha külsősök vannak a... - Hé, ki maga? Ki ez?
- Hé, hé, nyugi. - Én vagyok a rendező.
- Ki ez? - Várjon csak.
- Hát a színházi rendező, kérem. - Várjon, várjon, Mr... Hogy is hívják?
- Cheech. Cheech a nevem. - Na Mr. Cheech, akkor először is...
- Nem, nem Mr. Cheech. Hallja? - Igen.
- Cheech. Csak Cheech. - Cheech.
Szóval, miért is nem ül szépen hátul, mi pedig...
- Úgy van, menjen csak, jól van. - Szerintem ebből probléma lesz.
- Hátul leszek. - Ártalmatlan, hidd el nekem.
Ah, senkit sem fog zavarni. Ő csak figyelni akar.
Ő a testőröm.
- Helló. - Helló.
- Elnézést a késésért. Amúgy nagyon profi szoktam lenni. - Hát persze.
- Ez a tiéd. - Ah, hintőpor. A kedvencem.
- Köszönöm. Édes vagy. - Ugyan, te vagy édes.
Helen Sinclair fél órát késett, de jó mentsége volt.
Kérem bocsássanak meg. A pedikűrösöm agyvérzést kapott.
Ráesett a ráspolyra és az a lábujjamba fúródott.
- Be kellett kötözni. - Jaj, szegénykém.
Oh, annyira örülök, hogy látom.
- Helen Sinclairt mindnyájan ismerjük és csodáljuk. - Régi barátok vagyunk.
- Nagyon köszönöm. - Miss Sinclair, ő Mitch.
Jóságos ég! El sem tudom hinni, hogy itt vagyok!
Oh, ezt nézzék meg. Nézzék csak meg, legyenek szívesek.
Oh, ez az öreg színház.
Ez a templom.
Telis-tele emlékekkel.
Tele szellemekkel.
Mrs. Alving.
Ványa bácsi.
Ott van Cordelia.
Itt Ophelia.
Klütaimnésztra!
Minden előadással megszületünk, meghalunk.
Minden függöny...
...egy halál.
Csak nem egy eb?
De igen, Miss Sinclair.
Gyűlölöm az ebeket!
Egyik színészt sem akartam túlterhelni az első nap,
...így mindössze csak végigolvastuk a darabot.
Nem tudok így élni.
Mindig-mindig ugyanaz a verkli.
A napok összefolynak, mint a megolvadt celluloid.
Mint egy film, melynek képei értelmetlenné torzulnak.
Válni akarok, Sylvia. Ezerszer céloztam rá finoman,
...remélve, hogy megérted, de te nem vagy hajlandó észrevenni.
Kislány koromban megesküdtem, hogy egy nap
...olyan nyakláncom lesz, mely a Tejútból készült.
Oh, Kristen, Kristen, bár ne lenne az emlékezés erejével megátkozva az ember.
Az álom csupán leleplezett érzés.
Minél közelebb kerül a tudatküszöbhöz mindaz, mi fáj,
...annál könnyebb megbirkózni vele.
- Mi... mi az a "tudatküszöb"? - A... a tudatnak a küszöbe.
- Mondhatom? - Persze.
Hát az időjárásban, mikor azt mondjuk, hogy a tavasz küszöbén, akkor közel a tavasz.
- Hát erre nem is gondoltam. - Azt akarja mondani, hogy az időjárásról beszél?
- Folytassuk! - Mi van?
Ja igen, oké. Doktornő...
...hát csúnya vagyok én? Elhasznált?
Kiégett? Megtört? Aszott? Öreg?
Ugyan, ugyan, Mrs. Poston. Maga csak maz...
- Maz... - Mazochista.
- Mazochista? - Igen, a mazochista az, aki élvezi a fájdalmat.
- Ellentéte a szadistának. - Élvezi a fájdalmat?
Buggyant az a nő, vagy mi?
- A francba... ez nem igaz. - Folytassuk.
A próba után nagyon fel voltam húzva.
Helen Sinclair javasolta, hogy igyunk egyet lazításképpen,
...és mondta, hogy ismer egy félreeső kis titkos italmérést, ahol beszélgethetünk.
- Csodás volt viszontlátni az öreg... - Hát nem?
- Warnert. Igen. - Warnert, igen. Milyen karcsú most.
- Újfajta diétát tart. - Ki az a nő? Jaj, kéne egy ital.
Olive. Bocsánatot kérek.
Ő kellett ahhoz, hogy összejöjjön a pénz.
Nehéz lehet így színrevinni valamit.
Ez a piac szomorú valósága. Ez az igazság.
- Valójában még nem is volt módunk beszélgetni. - Nem.
- Helló. Mit hozhatok, emberek? - Két martinit kérek, nagyon szárazat.
- Honnan tudta, mit iszom? - Ja, maga is kér?
- Hármat. - Három martini.
Hmm, a saját írásom nem tudom megítélni,
...de a mai olvasópróbából már látom, milyen ragyogó lesz ön ebben a szerepben, tényleg.
- Csodálatos darab. - Köszönöm.
Nem, nem. Komolyan mondom. Oly ritka, hogy bármi is valóban szól valamiről.
Hát tudja, ott van Max Anderson és Gene O'Neill.
- És ezzel kész. - Pont a két élő bálványom nevezte meg.
Először kicsit ódzkodtam ettől a szereptől.
A figura olyan... olyan... hmmm... színtelen.
Színtelen, igen. Annak is szántam.
- Aztán rájöttem, mi a célja vele. - Tényleg?
Milyen mély és összetett valójában ennek a nőnek a lelki élete.
Próbáltam némi ellentmondást vinni bele.
Mégis aggódtam.
Egyértelműbben hősies nőket szoktam játszani.
Vonzóbbat. Kevésbé mélázót.
És semmiképp se frigidet.
Nem, igen, igen. Szóval, Sylvia Poston végülis egy rakás neurózis.
Annak ellenére, hogy valóban egyáltalán semmit se találtam a darabban, ami feldobhatná a figurát,
- ...nincs igazi szenvedély, se csáberő... - Semmit?
Én mégis úgy látom, hogy érdemes eljátszani.
Hát, átdolgozhatnánk, és talán itt-ott egy árnyalatnyit hozzáadnánk vagy átalakítanánk, hogy egészen biztosan...
- Nem, nem, nem. Álmomban sem jutna eszembe... - ...jól érezze magát.
...hogy maga a műve egyetlen szavát is megváltoztassa miattam.
Istenem, mi vagyok én, valami hiú Broadway-legenda?
Magából... magából még Csehov lesz.
Nem azt mondom, hogy elrontanám a darabot. Csak azt, hogy újraolvasom ilyen szemmel.
Úgy értem, Miss Sinclair... vagy Helen. Szólíthatom Helennek?
- Igen. - Helen...
...a színészi ösztöne tévedhetetlen.
Én szeretném, ha többdimenziós lenne a figura. Nem akarnám dögunalmassá tenni.
- Maga átlát rajtam, ugye? - Én?
Maga okos.
Ragyogó elme.
Hogy belelát a nőkbe.
Ne is tagadja.
Dehát miért is kéne frigidnek lennie?
Na, hogy vagy édes? Hogy ment?
Ah, mind olyan beképzelt.
- Igen? Bántotta valaki? - Nem.
Elvárják, hogy az egész szöveget bevágjam.
- Dehát ezt akartad, nem? Hogy színésznő legyél. - Tudom, tudom.
- De fáj a fejem. - Na, Cheech majd gyakorol veled ebéd után.
- Én? - Be kell hogy mind magolja a csaj, világos?
- Igen, de Nick... - Te meg ülj a kádba, szivi. Mozgás.
Elviszlek ebédelni a Delmonicóba. Bélszínt kérsz vagy rákot?
- Mindből egyet. - Figyelj, Nick, nem igen megy nekem ez a magolás, és randim is van, világos?
Jól van, jól van, hagyd már. Van egy kis elintéznivaló.
- Miféle elintéznivaló? - Üzenet Charlie Masuccinak, és nincs sok időnk.
# Up a lazy river where the old mill run #
# Meets lazy, lazy river in the noonday sun #
# Linger in the shade of a kind old tree #
# Throw away your troubles Dream a dream-- #
# Up a lazy river where the robin's song #
# Awakes a bright new morning-- ##
Hát nem látja,
...hogy ugyanazt a modellt éli végig
...ahogy az anyja élt az apjával?
Tényleg? Mondja már, könyörgöm.
Valamiképpen megpróbálja újraélni,
...és az újraélés folyamán... ööö... korrigálni.
Mintha lehetséges volna. Ha!
- Ott nincs semmi "Ha!" - Tudom, hogy nincs "Ha!" Én tettem hozzá.
- Hogy érted, hogy hozzátetted? Te csak... szabad ilyet csinálnod? - Hozzátettem és kész. Ki szabad egészítenünk.
- Hogy egészítheted ki csak úgy? - Ki szabad egészítenünk,
- ...ezt hívják "imporvizáció"-nak. - Nem lehet! Ilyet nem szabad!
De szabad. Tudod is te! Nem tudsz te semmit! Pofa be és olvass.
- Szerintem szar az egész, világos? - Szerintem meg egy degenerált zombi vagy. Pofa be és olvass!
- Te fogd be, amíg szépen mondom! - Kuss legyen és olvass.
- Te kussolj! - Mázlid, hogy Nick csaja vagy.
Mázlid, hogy olyan hülye vagy.
Mi készteté ilyen vérszegény teória kiagyalására?
Mmm-mmm-mm.
Nagyon sajnálom szegény népeket, akik megnézik ezt a darabot.
- Nos, mire gondolsz? - Csak Eugene O'Neillre és Max Andersonra.
Egész éjjel javítgatod és ez még csak az első nap.
- Ez rosszat jelent? - Nem. Talán csak egy kicsit túl sterilre sikerült...
...Sylvia Poston figurája.
- Úgy értem, kell legyen egy kis szexuális dimenziója, különben... - Dehogy.
- Szerintem hosszú ideje ez a legjobb nőalakod, akit írtál. - Ki mondja?
David, mindig nehezen ment belehelyezkedned a női lélekbe.
- Tudom, hogy te ezt gondolod. Állandóan ezt mondod. - Te magad mondtad korábban. Meg is beszéltük.
Minden barátod férfi. És mindig nehezen ment női szerepeket írnod.
Nézd meg a kapcsolatod anyáddal, a nagyanyáddal...
- ...a két nagynénéddel, a nővéreddel. - Szerintem megpróbálom ezt beépíteni a munkámba.
De őszintén szólva...
...e pillanatban nem hiszem, hogy megérted a műveimet.
- Ah! Ne légy ilyen defenzív. - Nem is vagyok defenzív.
Talán az én véleményem nem elég intellektuális neked. Talán nem elég magasröptű, amit mondok.
Tényleg rémes, amiket mondasz. Ha jó az ötleted, meghallgatom és mindig jól fogadom.
- Ez esetben szerintem tévedsz. Erről van szó. - És mikor nem?
Sok másban igazad van. Sylvia Poston szexualitását illetően nem.
Szeptember 17. Már túl vagyok az első héten,
...és eltekintve néhány kisebb incidenstől, úgy tűnik, minden jól megy.
Egyszer Helen és Eden összeszólalkozott.
Nem tudom előadni a monológom, ha végig ott fog téblábolni a színpadon!
- Hát akkor azt hiszem, le kéne ülnöm Helen. Én majd leülök. - Jaj, istenem!
Sylvia őt soha nem kínálná hellyel a saját házában. Hiszen megveti!
Jól van. Szóval nem akarja, hogy leüljek. Nem akarja, hogy álljak. Akkor azt hiszem leguggolok.
David, maga még azt várja a közönségtől, higgye el,
...ezért a nőért hagy el a férjem?
- Ugyan kérem. - David. Elnézést. Elnézést Helen. De szerintem teljesen evidens az erotikus vonzerőről mondott monológjában,
...igaz David, hogy miért hagyja el a nejét.
Te ostoba! Rám gondol, amikor azt a monológot mondja. Hát semmit sem tudsz?
- Csak a májfoltoknál gondol rád. - Idehallgass.
Mikor szívták ki a nyakad utoljára?
David, mit szólnál, ha most előadnám a monológom a második felvonásból?
- Hát hallottátok, mit mondott ez a nő... - Kérek egy aszpirint!
Jól van, jól van, miért is ne? Eden, öt perc szünet.
Aszpirint kérek!
Mitch.
Aztán egyszer megpróbáltam meghúzni Olive egyik szövegét.
- David, szeretem ezt a szöveget és már be is magoltam. - Igen, de redundancia.
- Hogy mi? Mi dudencia? - Na igen, szóval túlírtam.
Tudjuk már mit érez Sylvia idegösszeomlásával kapcsolatban, amikor a doktorral beszélget, úgyhogy...
Én toltam el. Maga az alakítás rendben van.
Igen, de... én szeretem ezt a részt.
- De... nem kell. - Hé!
Most rövidíteni próbálja a szerepemet?
- Nem, nem, minden darabra... - Már így is elég rövid!
Minden darabra ráfér egy kis húzás, és nem a szerep hossza számít.
Hé, nem hallotta, mit mondott? Nem akarja, hogy elvegyék a szövegét, világos?
- Nézze, nézze, Mr. Cheech... - Én magam is inkább kockáznék,
...de Mr. Valenti azt mondta nekem, Olive-nak sokat kell színpadon lennie.
- Én írtam a darabot és én is rendezem! - Teszek rá!
Itt pofozzam fel, vagy azt szeretné, ha kivinném és odakint rendezzük az ügyet?
Választhat.
Warner Purcell jó kedélye rendületlen és öröm vele dolgozni.
És milyen fegyelmezett. Ámbár észrevettem, hogy már nem éri be egy csésze forró vízzel és citrommal.
Ezen a szinten kezdted és szükségem van a te...
Na és mit kezdjünk azzal az ebimádó naivával?
- Azért szerződtette, mert vonzónak találta? - Hát csinos...
...de még fontosabb, hogy van benne hetykeség, ami kell a figurához.
Hetykének hetyke. Az ember legszívesebben ráugrana egy párnával és megfojtaná.
- Gyönyörű ez a lakás. - Josette.
- A martinikoktélomat. - Kitűnő az ízlése.
Az ízlésem kifinomult. A szemem a kitűnő.
Minő jogos magabiztosság.
- Szerintem egyszer úgyis ki kell majd rúgja Olive-ot. - Attól félek ez lehetetlen.
Hogy tudja elnézni, ahogy gyilkolja költői sorait? Én biztosan nem bírnám ki.
Amellett épelméjű ember el nem hiszi róla, hogy orvos, akár csak állatorvos.
Én tudom, de el kell fogadnom ezt a kompromisszumot,
...és ha be akarom mutatni, le kell nyelnem.
Igyekszem majd húzni a szerepéből, ha hagyja a testőre.
Az is micsoda alak!
Milyen lehet különbejáratú neandervölgyit tartani?
- Nem is tudtam, hogy ön mutatta be azt az Ibsen-darabot, amellyel elnyerte a dráma-díjat. - Igen, elnyertem.
Csodás előadás volt.
- Akkor igyunk a darabjára. - A darabunkra.
Egy megalkuvásmentes, eszményi világra.
Hű, micsoda kilátás!
Millió pislogó fény. Millió megtört szív.
- Tudja mi van odalent? - Mi?
- A Broadway. - Ah. Az ön utcája.
Mm-hmm. Igen, ez az én utcám, de szeretném magának adni.
- Mármint ha akarja. - Ki ne akarná?
Szeretném, ha darabot írna nekem. Egy darabot. Oh, persze csak ha ez már lement.
- Tényleg? - A következő művét. Alkosson egy Helen Sinclairre szabott darabot.
- Megtisztel. - Grandiózus legyen,
...jelentős nőalakkal.
- Egy Borgia. Egy Curie. Válassza ki. - Igen!
- Teljesen ennek szentelem magam. - Ja igen, és ha már itt tartunk,
...nem nézné meg azt a jelenetet a második felvonásból?
Ha Sylvia el tudná csábítani a hadnagyot, ahelyett, hogy az másodszor is visszautasítaná,
- ...akkor egyből változatosabb lenne a figura. - Igen, ez nagyszerű ötlet.
A szív egy "labirintitus"...
...útvesztő, telis-tele brutális csapdával, és aljas akadállyal...
Oh David, ezt nem tudom elmondani. Nincs értelme. Ostobaság. Nem értem.
- Ez csak egy stílusos kifejezése egy gondolatnak, világos? - Miféle gondolatnak?
A szerelem és a kapcsolatteremtés kínja.
- Affene. De minek úgy mondani, hogy kitörjem a nyelvem? - Csak mondja a szövegét.
- Nem, nem tudom, nem megy. Tiszta baromiság. - Baromság!
- Nem tudom elmondani és nem is fogom. - Csak mondja a szövegét, Olive.
Nem! Nem csinálok hülyét magamból!
Igaza van, ez szar!
Oh, jézusom, újabb véleménynyilvánítás.
Ostoba kifejezés, és senki nem beszél így.
- Hát ez nem lehet igaz. - Most az egyszer Frankensteinnek igaza van.
Akkor mondjon véleményt, ha kérdezem.
Idefigyeljen, nem bírom hallgatni ezt a szemetet. Minden nap ott ülök hátul,
...és újra és újra ugyanazt a szart hallom.
Akkor menjen el. Úgysem hívta senki.
De David kérem, nyugalom.
És maga hol tanult drámát írni? A Sing Singben?
"útvesztő, telis-tele brutális csapdával"
Olive, én megjegyeztem, és esküszöm,
...nem is megy ki a fejemből, úgy szar, ahogy van!
- Elég. Elmegyek. Kiszállok. Ez őrület. - David.
- Könyörgök, egy kicsit másnapos vagyok! - Megéheztem.
Ne tartsunk ebédszünetet? Mondjuk egy órát?
Ha nem bírja elmondani azt a kurva szöveget,
- ...akkor... akkor hagyja ki. - Nézd csak, micsoda temperamentum.
Ha az a nyakörves patkány még egyszer ugatni mer...
- Szomorú a hangod, kiskutyám. Levert vagy? - Oké, kihúzhatod a mondatot.
- Miért, mert nem tudja elmondani? - Magad mondtad, hogy problémád van vele.
- Szóval egyetértesz a gorillával? - David, az isten szerelmére! Egyetlen sor az egész!
- Nem teszi tönkre a jelenetet. - Nem is az a baj!
De már egy nehézfiú javaslatát is elfogadjam, akinek mínusz ötven az IQ-ja?
Elegem van!
- Jaj, David, hagyd már abba. - Nézd csak ki van itt!
Egek! Hol a puskám?
Azért vagyok ilyen hiperérzékeny, mert a lelkem legmélyén egyetértek azzal a bunkóval.
- Talán modoros az a mondat. Nem is tudom. Kivagyok idegileg. - Nem. Csillapodjon le.
Helen, nem megy ez a darab. Nem, nem, a szöveggel van baj, az én szövegemmel. A darab hibás és nem Olive.
David, éppen ezért próbálunk. Ezért lesz az első bemutató vidéken.
Olyan csodálatosan áll hozzá. Tényleg így van. Mázlista vagyok.
Az egészben az a legjobb, hogy minden nap, hogy jövök dolgozni,
...látom magát, magával vagyok és dolgozom, ez olyan...
- Nem akarom elrontani a napot. - Ne is rontsuk el.
Üljön le. Mutatok magának valamit.
Rendben.
Ez a kedvenc helyem a parkban.
És télen, amikor mindent hó borít,
...úgy délután fél öt körül, amikor éppen sötétedni kezd, és kigyúlnak a fények,
...minden ködbe vész.
És a fák között látni lehet Manhattan felhőkarcolóinak sziluettjét.
És az varázslatos.
Varázslatos.
Azt hiszem kezdek magába szeretni.
Ne.
- Aligha tudom megakadályozni. - David, kérem, legyünk erősek.
Oly sokáig uralkodtam az érzéseimen, de most annyi mindent kell mondanom.
- Szavak, mik a szavak? - Oh, istenem.
David, minden, ami jelentős, valahogy megmagyarázhatatlan.
Sokkal... sokkal elemibb a puszta nyelvnél.
- Nem biztos, hogy egészen értem. - Hallgasson.
- Helen...
Ne, csak üljünk itt, és tartsuk meg gondolatainkat.
Ne tárjuk fel. Maradjon csöndben.
Daloljanak csak a madarak. A mi dalunk maradjon egyelőre néma.
Ön lenyűgöző.
## [ "Ain't Misbehavin"' ]
Hagyd abba. Hagyd abba.
- Nincs kedvem hozzá! - Micsoda? Hogyhogy nincs kedved hozzá?
Jöjjön csak meg a kedve, szivi, mert ő fizeti a lakbért.
Pofa be, Venus! Már megmondtam: nincs kedvem hozzá.
- Mindig akkor legyen kedvem, amikor neked van? - Csak ne játszd meg magad Olive, világos?
- Nem játszom meg magam. - Még sose láttam, hogy ne lettél volna kész egy kis akcióra.
Hát ma nem vagyok akcióra kész. Fáradt vagyok. Nehéz a próba.
- Kapcsolj rá szépen. - Ne!
- Hé, hoztam neked valamit. - Mit?
- Ha? - Hmm.
Na mit szólsz hozzá? Gyere.
- Nickie. - És van egy üveg francia borom.
Joey Foster maga készítette.
Kész. Kipurcantam.
# Let's misbehave #
# There's something wild about you, child-- ##
Ma Ellen eljött megnézni a próbát.
Alig várta, hogy megismerkedjen a szereplőkkel, főleg Warner Purcell-lel.
- Warner, Warner, Warner. Ő itt Ellen. A barátnőm. - Jó napot! Nagyon örvendek.
- Büszke lehet. David ritka tehetséges. - Igen, az.
Az első félórában minden nagyon simán ment.
De azután újabb incidens következett.
A szív a maga törvényét követi. Ha!
Orvos létére, nem tiszteli túlságosan a racionalitást.
- David, én... David, lehetne... - Tessék?
Itt most nem értem a figurát. Hirtelen valahogy olyan túl bölcs lett.
Igen, igen, én nem értem, David, miért mondja neki, dobja a vőlegényét.
- Dehát ő belerúgott a hadnagyba. - A hadnagyba?
Hát ez olyan, mintha a drámaíró filozófiáját szajkózná.
- Vagyis miért kell neki otthagynia Tomot? - Mert impulzív alkat.
- Ez valahogy nem jó, ez nem igazán... - Hát igen, és tudja, azt sem értem,
...ha orvos vagyok, hogy adhatok neki ilyen rossz tanácsot?
- Nem, ez nem rossz tanács. - De.
De, de, David, az első felvonásban azt mondja, hogy Tom megváltoztatta az életét.
- Igen, de most félig beleesett a hadnagyba. - Dehát ez... ez olyan, mintha a drámaíró filozófiáját szajkózná.
- Azért próbáljuk meg. - Miért kell egyszerre otthagynia Tomot.
- Próbáljuk meg mégis. - Rosszul van megírva.
Megmondom én, mi a baj.
- Jézusom! Julian? - Na, na, várjon egy percet.
- Ne menjünk ebbe bele. - Nézzék, nem kéne otthagynia a pasast.
Vele kéne maradnia.
És aztán, amikor a hadnagy úgy összevész a feleségével, és faképnél hagyja, fel kéne figyelnie a lányra.
Úgy nem lenne unalmas.
Szóljon már valaki valamit!
- Szerintem jó ötlet. - Nem is rossz.
- Te viccelsz? - Dehogy.
Ez... ez... tényleg nem rossz.
Nekem viszont tetszik. Szerintem nagyon drámai.
Látod Ellen, látod mit kell kiállnom nap mint nap? Látod, mit kell lenyelnem?
- Várj, várj David, szerintem ez érdekes koncepció. - Micsoda?
Nem szólva arról, hogy...
- Nem hagyja ott a hadnagyot. - Úgy van.
Nem hagyja ott a vőlegényét.
Így kiesik az a jelenet, de beugrik egy sor jobbnál jobb lehetőség.
- Milliószor jobb, mint az volt. - Nekem ez tetszik, David.
- Te az ő pártját fogod? - Ez nem pártállás kérdése.
- Nem, nem, David, igaza van. Ott mindig leült a darab. - Próbáld meg.
- Úgy értem, ezért feszengtek ott mindig a színészek. - Én nem változtathatom meg.
- Miért nem? És hogy találkoznak újra? - Mert...
A hadnagy felfigyel rá, ugye? És aztán a nyomába ered.
És, így történne a való életben. A pasi követi a nőt és kész.
Nem lehet erőltetni, kölyök. Ha egész más irányt kell hogy vegyen, miért ne?
- Kiszállok! - Jaj, ne légy már olyan önző.
- Akkor mi most megyünk. - Ah, szóval önző vagyok? Miért? Mert védem a saját darabom?
- Mitől véded? Egy jó ötlettől? - Ah, kösz a támogatást.
Nem, mindenkinek viszlát. Kiszállok. Viszlát. Megyek kockázni.
- Kiszállok. - Na várj egy percet.
David. David!
- Megyek kockázni. - David.
Jövök már!
Utánozni próbálja az életet, ha a művésznek ez sikerül, mindnyájunknak sokkal jobb esélye lesz. És ő művész.
- Azért van mindig úgy felhúzva és tele gonddal? - És nagyon érzelmesek.
- A művészek érzelmesek lennének? - Igen, azok.
Hé, már rég meg akartam kérdezni,
...csak képzelődöm, vagy maga tényleg mindig engem néz?
- Maga nagyon jó megfigyelő, kislány. Igen, magát nézem. Így igaz. - Köszönöm.
Igen, tudja mást is észrevettem. Látom,
...igazán nagy étvágya van.
- Nagy az étvágyam... - Igen, észrevettem...
- Hol a bébiszittere? - Ja, Cheech?
- Igen. - Ja, nem kell aggódnia Cheech miatt. Elment. Lelépett.
- Tényleg? - Mihelyst csak alkalma van rá, elrohan kockázni.
- Beletelik egy-két órába. - Igen, idehallgasson, most, hogy végre nincs rövid pórázon,
- Igen? - ...miért ne mennénk be,
- ...menjünk be, ismerkedjünk meg egy kicsit jobban egymással. - Oké.
Kellemes lehet.
Hmm.
- Szia. - Szia.
Szia.
- Te aztán nagyon von... Pillanat. Egy pillanat... - Mi van? Mi az?
- Mielőtt elkezdjük... - Igen?
- Mi? Oh! - Csak egy...
Egy kis husika. Oké.
- Jól van. Kezdjük. - Jól van.
Tényleg nagy étvágyad van.
Szedje össze magát. Tehát jó ötlettel állt elő.
- Helen, hát maga is? - Ha követné a tanácsát,
...be tudná tenni azt az új jelenetet a harmadik felvonásba, amit mindig is akart.
- Igen, de akkor aztán... - És attól... attól teljesen új megvilágításba kerülne
...kapcsolatom a férjemmel. Igen!
Vagyis azt mondja, hogyha megváltoztatnám...
Igen, akár azt is kockáztatva, hogy felidegesítem a születésnapján.
- Honnan tudta, hogy születésnapom van? - Sok boldogságot.
- Helen! Ohh. - Nyissa ki.
Istenem!
Nahát, ez igazán...
Ne izguljon fel annyira. Nem vettem.
Cole Porter adta. Sok van belőle.
- Na, most rá kell szoknom a dohányzásra. - Hmm.
Szórakozzon jól a barátnőjével ma este. Biztos elmennek valahova.
- Igen, Marxékkal. - Igen, akkor... kívánjon valamit.
- Kívántam. - Remélem mindent megkap az életben, amit csak kíván.
Helen, gondolkodott azon, amit korábban mondtam
- ...az érzéseimről? - Ne beszéljen.
- De én ki szeretném fejezni... - Ne szóljon. Ne.
- Pár dolgot szeretnék mondani, mielőtt... - Ne beszéljen.
- Amikor először találkoztunk, azt hittem, hogy maga... - Ne. Ne szóljon.
Kérem, ne beszéljen. Kérem, ne szóljon.
Ne! Ne! Ne! Menj!
Menj, gyöngéd skorpióm, menj!
Halad sok boldog születésnapot kíván!
- Csak egy... - Ne beszéljen!
Ah, pénztárca!
- Pont jó. - Disznóbőr.
- A széle. Tényleg bőr. - Ide is lehet tenni mindenfélét.
- Tetszik? - Igen. Tényleg.
- Tényleg tetszik? - Igen.
- Most már csak egy kis pénz kell hozzá, hogy tartsa a formáját. - Meg fogsz gazdagodni, barátom.
- Nagyon köszönöm. Nagyon tetszik. Igaz, Hilda? - Imádom.
- Van szimatom a tehetséghez. - De még mennyire, Julian.
- Isten éltessen. - Rém kedvesek vagytok.
- Csodálatos. - Hilda, fogd meg a poharad.
Nicsak, ki van itt a barátnőjével.
- Jaj, ne. - Bocsánatkéréssel tartozom a nagy parmezánnak.
- Miről beszél? - Részeg. Most, hogy részeg, mindenkitől bocsánatot fog kérni. Még a vadidegenektől is.
Emlékezzetek a mai próbára. Jött azzal a kis javaslattal, én meg bepöccentem.
Hagytam, hogy az énem a munkám útjába álljon. Én úgy érzem, bocsánatot kell hogy kérjek tőle.
- Ah, jó voltál. Nagyon jól reagáltál. - Mindjárt jövök.
Jó estét! Mindent visszavonok. Jó javaslat volt, bocsánatot kérek.
- Bemutatom Violetet. - Jó estét, Violet.
- Örvendek, jó estét. Ki ez, Cheech? - Író.
- Kezdő író vagyok. Kezdő. - Akarja hallani, mi a baj a sztorijával?
- Hogy mi a baj a sztorimmal? Még akar változtatni rajta? - Ülj már le. Ne álldogálj ott, rendben?
- Hé, Moe, gyere csak. Hozz neki egy sört. - Miért ne?
- Ez egy író? - Igen.
- Nem is tudtam, hogy ismersz írókat. - Légy oly szíves kussolj, világos?
Ne mondd nekem, hogy kussoljak!
Először is.
Nézd, nem hiszem el, hogy a nő kezdettől fogva szereti a pasast.
Annyira felette áll egész idő alatt. Ez nem szerelem.
Ez olyan, mintha börtönben tartaná. De ha megváltoztatnád, ugye.
A nő hagyná el a férfit. Akkor annyira bántaná a nőt,
...hogy idegösszeomlást kapna és begolyózna.
- Hogy vagy, Cheech? - Figyelj, Tulio, majd beszélnünk kell.
- Meg akarom tenni a Kardinálist a következő futamra, rendben? - Rendben.
- Az bizony jól áll az égieknél. - Tanítsd meg viselkedni a barátodat és vidd innen.
- Jól van. Tehát... - Éppen arról beszéltél, hogy...
Igen, jól van. Szóval...
...ha a doktornő azt érzi, amit Sylvia érez... az a neve, Sylvia.
- Úgy van, mifelénk is volt egy Sylvia. - Tényleg?
- Igen. Hogy is hívták? Ah, Sylvia Pincus. - Sylvia Pincus.
Sylvia Pincus. Egy nagy, kövér zsidó spiné, egész apró férje volt.
Feldarabolta egy baltával és postán küldte szét a darabjait mindenfelé.
Nem tudom mit akart ezzel bizonyítani.
Ez gusztustalan. Ilyen sztorit mesélsz el előttem?
- Hé, nyugi. - Tudod milyen gyenge a gyomrom.
- Éppen a darabomról volt szó az előbb. - Ne szakíts félbe.
- Mit is mondtál Sylvia-ról? - Igen. Ha a doktornő azt érzi, amit Sylvia érez...
- Aha. - Tudod, hogy értem?
Igen. Azonosul a betegével, egy kicsit.
Úgy van. Így aztán lesz értelme annak, amikor később féltékenykedik.
- Igaz? - Aha.
És el kell jöjjön az idő, amikor a hadnagy összekap a doktornővel.
Az miért nincs benne?
Dehát te egész más irányba viszed el a darabot.
Pontosan.
Gondold csak meg.
És hogy tudná meg a közönség, hogy Sylvia-nak bűntudata van, ha...
Hát... nem is tudom.
Várj csak. Igen.
Megoldhatnánk... megoldhatnád úgy, ha esetleg hallanánk, amit gondol.
- Fennhangon elmondja a gondolatait? - Persze. Miért ne? Úgyis színdarab.
Nem kell valóságosnak lennie. Így erőteljesebb.
Gondolkozz rajta. Te meg nehogy még egyszer félbeszakíts.
Bocsánat.
És hogyhogy annyi megbeszélnivalód volt Valenti gorillájával?
Nem volt semmi. Csak megköszöntem az ötleteit.
- Ötleteit? Csak az az egy javaslata volt, nem? - Igen.
- Csak az az egy. - Szóval tetszik a tárcád?
- Mi? - A tárca.
- Ja, hű, nagyon klassz. - Biztos?
Hát persze, nagyon izgalmas. Én szeretem a műbőrt. Mindig is szerettem.
Te aztán be vagy rúgva.
- Igen. - Boldog szülinapot.
Kösz.
Szeptember 24. Kiosztottam az átírt szerepeket. Mindenki elégedettnek tűnt.
- Hát ez ragyogó! - Úgy van.
Most már Sylvia sem olyan passzív.
Igen, fortélyaival csapdába csalja a hadnagyot és ettől van a bűntudata.
Az egész dolog motivált. Lendületes. Csodálatos.
- Most magoljam be ezt a sok új szöveget? - Hát ez csodás!
- Hogy jutott eszébe ennyi isteni változás? - Hát valójában ezek nem is tőlem vannak...
Akkor kitől? Istentől?
- Hát tőlem valók abban az értelemben, hogy az enyémek, de... - Jól áll neked a szerénység, David.
De nézzünk szembe azzal, hogy nagy tehetség vagy.
Jelentős új hang a színház világában.
Ebben a szakmában annyira elcsépelték már a zseni szót,
- ...de drágám, ha egyszer helyénvaló. - Gratulálok.
- Végre tökös a darab! - Ha még a harmadik felvonással is tudnánk csinálni valamit,
...jó zsíros sikerdarabunk lenne.
- Hurrá! Hurrá - Bravó!
Egész éjjel a harmadik felvonáson dolgoztam.
Bevallom, nagyon nehezen ment.
Mielőtt kiosztottam volna, elküldtem Cheech-nek, olvassa el.
Azt javasolta, jöjjek el az irodájába.
- Teljesen melléfogtál. - Mellé?
Igen, mellé. Ráadásul nem beszél így senki.
- Ez tényleg probléma nálad. Nem úgy írsz, ahogy az emberek beszélnek. - Élek a költői szabadsággal.
Költői szabadság, egy nyavalyát. A közönség csak akkor hiszi el, amit lát, ha a színészek szövege valóságosnak hat.
- Gyere ide, megmutatom. - Mit csinálsz? Csak nem akarod te...
- Szerinted mit csinálok éppen? - Te fogod megírni?
Nem vagyok én tök hülye. Megtanítottak írni-olvasni az iskolában, mielőtt felgyújtottam.
- Te felgyújtottad az iskolát? - Igen, de Lincoln születésnapja volt. Nem volt benne senki.
- Ha ténylegesen te írod... - Nézd, én tudom, hogy beszélnek az emberek, világos?
Menj és lökd be a golyóidat.
De ha effektíve megírod, akkor én nem vagyok a...
- Emiatt ne aggódj. Nem mondom meg senkinek. - Tényleg nem?
Nem. Láttam, hogy játszod a nagymenőt. Tudom, mire megy ki a játék.
Ahonnan én jövök, ott nem köp senki.
Na, játssz le egy menetet!
És ne bámulj így rám.
Micsoda dialógus! Ez jobb mint O'Neill!
Max Anderson a nyomába se érhet!
Szóval tetszett.
Hisz ez csupa szenvedély! És tele van élettel!
- Reméltem, hogy megdobja a sztorit. - Mekkora különbség az első vázlata és eközött.
Ott még nem talált magára. A gondolat benne volt, de nem kristályosodott ki.
A színpadon kellett hallania és most így.
Már nem lapos és kiagyalt.
Csupa élet! Tele van szenvedéllyel!
Árad belőle a fojtó szexualitás! Hús-vér darab lett!
- Az első vázlatom kiagyalt és lapos volt? - Csak a cselekmény és a dialógus.
- De ez... - Nem volt semmi az eredeti vázlatban, amit ön...
...megőrzendőnek érez?
A színpadi utasítások világosak voltak. Ilyen jóval nem is találkoztam.
- És a borító színe jó választás volt. - Köszönöm.
Mindig volt érzékem a színpadi utasításokhoz.
Újraolvastam előző darabjait. Ugyanaz volt a baj azokkal is.
Jó gondolatok, de túl erőltetett. Hiányzik az igazi erő.
Úgy látszik most végre beérett.
- Helen, egy vallomással tartozom. - Igen?
- Én... - Ne beszéljen!
Ne, ne, ne szóljon. Tudom, hogy csak ostorozná magát.
Tudom, hogy csak azt tenné. De egy csapásra meg fogja hódítani ezt a várost.
Én nem is...
...nem tudtam, micsoda ihletet...
...jelentett ön a művemhez.
Ó, David.
Kedves drága David.
Élesszemű, kiforró művészem.
Kipattant a burok.
Önként adnám a testem annak a férfinak, aki e szavakat írta.
E csodálatos, erőteljes szavakat.
- Helen... - Nem, ne beszélj.
Ne, ne beszélj. Csönd! Csönd!
- Ne beszélj! - Olyan kínos ez nekem...
Szeptember 28. A darab sokkal jobban megy.
Helen most kellemesebben viselkedik Edennel és azt hiszem, hogy még a kis patkányt is kedveli.
Vissza! Helyedre! Vissza!
Warner és Olive mintha mindig szemeznének.
Nem tudom, képzelődöm-e vagy sem, de mintha Warner meghízott volna.
Talán a közelgő bostoni premierünk feszültsége miatt szegte meg egy kicsit a diétát.
Kezdhetnénk onnan, hogy "Atyáink istene"?
Vegyük onnan, hogy "Atyáink istene".
Oh! Atyáink istene, segíts meg engem! Segíts!
Arra gondoltam, hogy amikor Sylvia a diliházban van...
- Szanatóriumban. - Igen, igen.
- Kitör rajta a delírium tremens és mindenfélét lát. - Tehát hallucinál.
- Nem, mindenfélét lát. Tudod, olyan látomásfélét. - Miféle látomásokat?
- Hát például a halott férjét. És akkor jön az a beszélgetésük. - A harmadik felvonásból?
Úgy van. Akivel nem tudna szembenézni, ha még élne.
Te, ez nagyszerű. Klassz.
- Klassz hát. - Hogy én miért nem gondoltam erre?
Joe, adj egy sört.
Ez nagyszerű. Nagyon jó.
Mi a baj?
Semmi. Csak egy kis szünetet kell tartanom.
- Tartsunk szünetet? - Igen.
- Jól van. - Elkaptam.
Ah.
Jó... jó kis hely.
- Régóta járok ide. - Igen?
- Igen. - Idevalósi vagy? Erre laksz valahol?
- New Yorkban nőttem fel, a 45. utcában. - Mmm.
- És nagy a család? - Nem.
Van egy húgom, aki Jersey-ben lakik.
Volt egy fivérem is, de megölték.
- Részvétem. - Semmi baj.
Átvert valami uzsorást. Kivitték a rakpartra és golyót a fejébe.
A fivéredébe?
Hogy kerültél ebbe a szakmába?
- Ebbe a szakmába? - Aha.
Az apám. Kemény fickó volt.
Sosem gondoltál arra, hogy mást csinálj?
- Például? - Például az írásra.
- Írásra? - Aha.
- Tizenhat éves korom óta a bandának dolgozom. - Óriási tehetség vagy.
- Na persze. - Nem, komolyan. Tényleg, ez... ez fantasztikus.
- Mármint az érzéked. A drámai érzéked. - Mondok neked valamit.
- Nagyon jó volt a darabod. Nagyon jó volt a darabod. - Irigylésre méltó, komolyan.
Csak nem használtad a fejedet. Néha az ember nem gondolkodik.
Na persze, neked könnyű, tudod-e?
Aki tud írni, annak minden logikusnak tűnik. De annak, aki nem tud...
Minden létező tanárnál tanultam írni. Elolvastam minden könyvet.
Hmmm. Gyűlölöm a tanárokat.
Azokat a kékhajú ribancokat, akik vonalzóval vertek minket. Hagyd őket a fenébe.
- Ismertem egy fiút kamaszkoromban, aki harmonikán játszott. - Igen?
Szerettem a harmonikát, és addig gyakoroltam és gyakoroltam, amíg egészen jól ment.
De ha ő csak egyetlen billentyűt lenyomott, máris elsírtad magad a gyönyörtől.
- Régen táncolni akartam, tudod? Komolyan. - Sírva fakadtál.
- Táncolni akartam. Láttad már táncolni George Raftot? - Naná.
- Szóval... - Mi van?
Mr. Marx azt mondja, hogy te... kinyírtál pár embert. Igaz ez?
- Mi ez, valami kihallgatás? - Nem, dehogy.
- Akkor meg minek kérdezed? - Az a helyzet...
...hogy valóban lenyűgöztél.
- Elintéztem pár fickót. - Miért?
Miért, miért? Tudom is én.
Becsapták Mr. Valentit, nem fizették meg a tartozást. Egyet mondhatok.
Soha nem nyírtam ki olyan pasit, aki nem érdemelte meg.
Hmm... és mondd, milyen érzés, mikor úgy igaziból...
- Micsoda? - ...megölsz egy embert?
- Semmi különös. - Semmi különös?
- Aha. - Még először se?
Először? Először a sitten történt.
Egy zöldfülű beköpött. Jégcsákányt vágtam a hátába.
- Jégcsákányt? - Azt bizony.
Újra és újra belé kellett vágnom. Negyvenszer. Úszott minden. Hagyjuk.
Október 1. Helen Sinclair partit adott.
Olyan volt mint egy álom. Maxwell Anderson,
...George S. Kaufman és Gertrude Lawrence is ott volt.
Drágám, bemutatom a drámaírómat, David Shayne-t.
Ó, ez aztán a felfedezés drágám, mindenki erről beszél.
Hát szóval Helen egész hőst faragott belőlem. Ön túl kedves.
Nem vagyok kedves. Helen a megmondhatója.
De olvastam a darabját és túlzás nélkül mondhatom, csodás.
Igen, az átírtat olvastattam el vele, nem az eunuch-változatot.
- Azon fáradozom, hogy bemutassam londoni színpadon. - London?
Nézd az arcát, Helen. Maga lesz a Broadway szenzációja.
Miért ne lehetne a West Endé is, hmm?
- Hát úgy örülök, hogy tetszett az előadás. - Rendkívüli volt.
És mit hallok Helen legújabb vállalkozásáról? Igaz a hír?
- Ó, igen. David darabot ír Helennek a következő évadra. - Tényleg?
Egy kis ötlet, amit Helen rég meg akart valósítani. Jézus anyját játssza.
- Ó! - Az egész olyan ödipuszi:
...ő szereti őt, de el akarja intézni az apját. Elképzelheti a bonyodalmakat.
- Persze. - Na és persze Ira Gershwinnel tárgyalunk éppen.
A Notre Dame-i toronyőr modern zenés változatáról.
- Quasimodo Jones. - Helen tele van valami... új életerővel.
- Még az arca is kisimultnak látszik. - Tudom már. A majommirigy.
Itt maradt talán a retikülöd, vagy...
- Miért zárod be az ajtót? - Egyedül akartam maradni veled.
Amióta csak tart ez az unalmas parti.
Ez a parti unalmas? Ez a parti mesés és ragyogó!
Szeretkezz velem!
Itt? És most?
- Miért kéne várnunk? - Jerome Kern ott van az ajtó túloldalán.
Igen, csodás zeneszerző. Meg kell ismerkedned vele.
Most vedd le a nadrágod.
Ma jól érzem magam. Elmentem és vettem ezt az új ruhát.
- Tetszik? - Nagyon szép.
- El kéne menni táncolni ma este. - Jó, elmegyünk táncolni.
- Csak el kell intéznem valami üzleti ügyet. Várj egy kicsit. - Üzleti ügyben, most?
- Ugyan már. - Egy perc és viszlek táncolni. Csak maradj itt.
Jól van.
- Hé, beszélni akarok magával! - Ah, Cheech! Mit keres errefelé?
Nem szoktam figyelmeztetni senkit, de maga jó színész...
...és jól végzi a dolgát, és nagy problémát okozna, ha nem lenne.
De mondok én magának valamit: ha még egyszer csak a közelébe megy Nick Valenti nőjének,
...a szájába nyomom a stukkerem és lyukat lövök a fejébe.
- Világos? - Hát ez igazán muris Cheech, mennyire félreértelmezi a helyzetet.
Jól figyeljen. Megmondtam, hagyja a süket dumát, hallja?
- Jól van, jól van. - Tudom én, mi folyik itt.
- Értem, Mr. Cheech. Tényleg. - Megértette?
- Értem, igen. - Jó, de legközelebb már dühös leszek. Hallja, amit mondtam?
- Megértettem. - És ha legközelebb a közelébe megy, halál fia.
- Vettem a célzást. Igen. Köszönöm. - És most tűnjön innen.
Mmm! Pincér! Pincér.
Hozna még nekem egy kis krumplit? És most kérem rögtön a sertéscombot. Köszönöm, kedves.
Köszönöm. És még valamit.
A sajttálat is most kérem. És félretenne abból a süteményből, kedves?
Köszönöm.
Október 12. Megvolt a premier Bostonban.
Ellen is eljött. Mr. Valenti is ott volt.
Jól ment, bár a szívem a torkomban dobog, ahányszor csak Olive kinyitja a száját.
Ne mondja nekem, hogy még mindig azt hiszi, a világ maga körül... ööö...
- "Forog"! - Forog.
David, tudod hogy el kell érjem a vonatot.
- Hé, David, milyen voltam? - Csodálatos. Végigmondta az egész szöveget.
- Igen. - Nagyon sokat fejlődött.
Olive egész jó volt. Úgy értem, még kell neki dolgozni... Hé, Charlie, hogy vagy?
Főleg az első felvonásban.
- Virágot hoztak, Helen. - Oh, száz orchidea! Csak Billy Rose küldhette.
Úgy van! Billy küldött. Igen, milyen csodálatos!
És te! Ah! Csodás.
Ó, köszönöm, nagyon köszönöm. Milyen kedves... tőletek.
Idehallgassatok, gyorsan átöltözöm és találkozunk a Rák Bárban.
Rendelnétek nekem egy partitálat?
Főfogásnak marhasültet kérek, jó? Öt perc múlva jövök.
- Miért nem hívtál fel? - Nagyszerű voltál.
- Dolgom volt, drágám. Most is dolgom van. - Ah, tényleg?
- Ó, bocsánat. Beszélhetnék veled egy percre? - Itt vannak a barátaim New Yorkból.
- Elmegyünk enni és át kell öltöznöm. - Ugye nem bánja, ha beszél velem?
- Megvárunk. - Mindjárt jövök.
- Csatlakozom hozzátok. Mindjárt jövök. - Csaó.
- Nem lehetek itt. Nem szabad... - Amikor megláttalak a színpadon, éppen azt a nagy...
- Olive, nagy kísértés ez nekem. Csodálatos, remek lány vagy. - Olyan szexi voltál.
- Engem nem láthatnak együtt veled, értsd már meg. - Hát ez meg mi? Fűző? Vedd le.
- Ne! - Mi? Nem láthatnak meg?
- Nem láthatnak meg veled. Megfenyegetett, hogy megöl. - Ki fenyegetett meg, hogy megöl?
- Cheech. - Cheech? Megfenyegetett, hogy megöl?
Na mit szólsz ehhez? Végre megjött az esze.
Tudod mit? Én nem aggódnék emiatt a helyedben.
Nem az a fajta vagy, aki hagyja, hogy egy markos gorilla ugráltassa.
Olive, én valójában csak egy színész vagyok. Eljátszok bizonyos szerepeket, ahogy elvárják tőlem.
Akkor bezzeg nem voltál csak színész, amikor lehúztad a bugyim. Akkor adtad a nagymenőt.
Akkor nekem azt mondtad: "Olive, nagy terveim vannak veled. Főszerepeket játszol velem.
- Hagyd abba. Figyelj, Olive... - Én diktálok.
Ez mind igaz. De realistának kell lenni.
- Mi van? Realistának? - Jézusom, éhen halok. Nincs egy kis édességed...
Nyisd ki. Én vagyok, Nick.
Nick? Nick Valenti?
- Öltözködöm. - Ugyan már, semmi olyat nem fogok látni, amit már ne láttam volna.
Jövök már!
- Szia, bébi. - Na itt vagy végre.
- Klassz voltál ma a showban, Olive. - Köszi.
- Nem igaz, fiúk? - De igen.
- Csúcs volt. - Na, akkor öltözz fel.
- Még van idő arra, hogy bedobjunk egy italt, mielőtt visszaautózom New Yorkba. - Hát nem is tudom.
- Ma este ne, Nickie. Picikét fáradt vagyok. - Hé, hagyd ezt.
Hetek óta csak visszautasítasz.
- Egy picikét fáradt vagyok. - Mióta vagy te fáradt ahhoz, hogy felhajts egy kis piát?
Micsoda remek közönség. Szerintem egész jól ment az előadás, nem igaz?
Ah, bocsánat, Mr. Valenti. Drágám, nem tudnád gyorsabban adni azt a végszót a második felvonásban?
Tudod, mikor Hamletet idézed?
Ja igen, csak tudod nehéz, mert mindig elfelejtem a második felét.
Igen, tudom. Így szól: "Vagy nem lenni". Oké?
Mert nem jöhetek be, amíg be nem fejezed, és ettől... úúhh.
- Lenni... ööö... - ...vagy nem lenni.
Így szól a szöveg. Ah, fáradt vagy. És nem fog az agyad.
És figyelted hogy megtapsoltak, mikor lejössz a színpadról?
És még jobb lesz legközelebb, ha az ajtón mész ki, és nem a kulisszák között.
Ó!
Tűnés innen te dög.
Mr. Woofles. Valami szagot kapott.
- Van odabent valaki? - Ah, igen persze, van odabent valaki.
- Te dög, tűnés innen. - Gyere drágám. Véded a mamit.
- Viszlát, viszlát! - Mit ugatott ez?
- A spinéről beszélsz? - Na jól van, a bulinak vége.
Rajta fiúk, kifele innen. Átöltözöm.
Nickie, te is. Egy italra, jó? Hagyj átöltözni.
- És ki az a Hamlet pasi? - Na menj már kifelé.
- Menjél, menjél. - Errefelé lakik?
Hamlet? Igazán vicces.
Mozgás! Gyere ki onnan! Elmentek.
Gyere már, gyere már!
Ne, ne, ne! Ne arra! Az ablakon át, az ablakon át!
Az ablakon át! Menj már!
Egy perc és jövök, Nick.
- Ó istenem, Warner! Üdvözlöm, Warner. - Remek előadás volt.
- Ó, nagyon köszönöm. Nagyon kedves maguktól. - Nagyon élveztük.
- Ó, igen, tetszett a darab? - Nagyon tetszett.
- Isteni szerep az enyém. - Az a jelenet a második felvonásban...
- ...csodás volt. Gyönyörű jelenet. - Helennel nagyon remek dolgozni.
- Olyan remek. És kedves. - Magával ragadja az embert.
Adna egy autogramot?
- Szívesen, de nincs nálam toll. - Á, szóval nincs?
Nem hunyhatok örökké szemet. Olive az oka.
De most már sokkal jobb, mint amikor elkezdtük.
- Igen, persze. Persze hogy jobb. De ez még nem jelenti azt, hogy elég jó. - Hát szóval tudod, én igazán...
- ...igazából csak téged zavar... - Igen, persze.
- A kritikusok... tudod tűrhető kritikát kapott. - Tűrhető? Tényleg ezt akarod?
- Gyilkolja a szövegemet. - A te szövegedet? Oké, oké, gyengébb, mint a többiek, de nem sokat számít.
- Gyenge? Szerintem többet árt, mint gondolod. - És mit csináljak, rúgjam ki?
- Nem hagyhatom, hogy tönkretegye a show-mat! - A show-dat?
- Mióta... miről beszélsz? - Jól van, jó, jó, a mi show-nk.
- De sokat feccöltem bele. És tökéletes lehetne. - Dehát engedményeket...
...kell tennünk.
- Tudod, ez egy sikerdarab. Jól megy. - Nem ő a legjobb választás erre a szerepre.
- Én mondom, akad itt elég más lány. - És akkor most mit csináljunk, Cheech?
Az egész darabot kizökkenti. Ugyan már, hát nem látod?
- A közönség nem látja a különbséget. - Dehogynem.
- Nem látják. - De látják. Nagyon is látják.
Ahányszor csak meghallom a hangját, mintha kést döfnének a szívembe, cseszd meg! Nem tud játszani!
- Figyelsz te rám? - Cheech, zuhanyozz le.
Miatta nem működik az egész. Még az is elszúródik, amiben nem is szerepel.
- Nem rúghatom ki! Ezt te is tudod! - Ne üvölts velem!
Nem üvöltök! Ne vedd annyira a szívedre.
Hagyj békén! Kurvára fáj a fejem.
- Hagyj békén. Fáj a fejem. - Te nagyon indulatos vagy.
Nagyon indulatos vagy!
A végzet furcsán működik.
Mindnyájan érezzük már a közelgő New York-i premier nyomását.
Tegnap Warner összeveszett Edennel és az eredmény megint csak Cheech barátunkat igazolta.
Á, Mr. Purcell, maga rendszeresen lopja és felzabálja a kutyapapinkat.
Szó sincs róla. Micsoda felháborító feltételezés!
- Akkor hadd lássam a zsebeit! - Kutyaeledelt ennék?
Mindent megenne, ami nem magát eszi meg előbb, maga felfuvalkodott zsírpacni!
- Ilyesmit eszek én: igazi színhúst. Én Warner Purcell vagyok! - Hadd nézzem.
Nem lopok állatoktól. Szálljon ki a nadrágomból, szörnyű némber!
Idenézzenek! Tolvaj, tolvaj!
Maga itta meg tegnap a tejecskéjét!
Ó, maga nagydarab kövér hólyag!
- Ő lökött meg! - A kezem! Persze, mer' ellopta a kutya eledelét.
Valakinek móresre kellene már tanítani ezt a nagy bálnát.
- Aú. - Hozok magának egy doktort.
Azt hiszem le kell mondania a matinét.
Én nem is bánom.
Gyere te kis drága, először nem is hittem neked.
Azt hiszem kimondhatom itt nyíltan, mindnyájuk jelenlétében,
...hogy egy nő a maga korában túl kéne már lépjen a narcisztikus korszakán.
- Micsoda különbség, ha igazi színésznő mondja a szöveget! - Jól van.
- Az egész darab életre kelt! - Idefigyelj.
Csak ne ragadtasd el magad. Csak semmi ötlet. Olive marad.
Minden szükséges támogatást megkaphatnánk Nick Valenti nélkül is. Jó kritikákat kapunk.
- Az emberek csak arra várnak, hogy... - Nem a pénzről van szó. Már megmondtam.
Ha dobjuk Olive-ot, mindnyájan a Hudson-folyó mélyén fogunk vacsorázni.
Még annyi idő sem kell hozzá, hogy visszamenjünk New Yorkba, itt Bostonban megölet minket.
Igaza volt. Az egész darabra kihat. Ő észrevette. Tudta.
- Miről beszélsz te? - Á, semmi. Csak Olive az egész darabra kihat.
- Csodálatos volt. - Igen, igen, csodás.
- Nem látták Deliah-t a ruhámmal? - De igen, rögtön jön.
Idefigyelj.
- Egyvalami tilos: átvágni... - Nick Valentit.
- De a későbbi produkciókra szerződtethetünk mást... - Psszt!
Szerződtethetünk mást, de ha rendbejön a New York-i premierre, ő játszik.
- Úgy értem, a darabnak mennie kell. - Az egész darabra kihat.
Meg se tudom mondani, hányszor éltem már át ezt.
Bostonban még döcög a darab...
...küszködve, fuldokolva, kétségbeesetten próbál végre magára találni
...aztán valahol menet közben csoda történik.
Műalkotás születik.
- Elképesztő mennyivel jobban megy a darab, ha Olive beugrója játssza. - Mmm, Olive.
- Úgy értem végre lélegzik, él az egész. - Igen, igen.
Szürke, de hát... azért így is jó zsíros siker lesz.
- Mmm. - Igyunk a jövődre...
...a Nagy Fehér Út új, fényes lovagjára.
Egészségedre.
- Mi ez az izé? - Terpentin. Felengedheted egy kis szódával, ha akarod.
- De jól csúszik. - Igen.
Nézd a tovasuhanó városkákat!
Mihelyt megérkezünk New Yorkba, beszélek Ellennel, rólunk.
- Ó, David! - Nem, eldöntöttem.
- Biztos vagy benne? - Tudod hogy érzek irántad.
Ó, David, gyengéd legyél. Engem már... olyan sokszor megbántottak.
Tudom. Tudom.
Te a nagyság küszöbén állsz.
Kitárul előtted a világ, mint egy kagyló. Nem, nem, nem is kagyló.
Kitárul előtted a világ, mint egy mesés szeméremajak.
Jól vagy? Kicsit kipirultál.
- Nem, azt hiszem kicsit túl sokat... - Olyasmit mondtam talán?
- Nem, csak a terpentintől azt hiszem... - Ah.
Gondoltál már arra, hogy amikor szerelmes leszel,
...kibe szeretsz bele: a művészbe vagy az emberbe?
Micsoda furcsa kérdés.
Igen, furcsa, de én...
Belédszerettem, Helen. Tényleg eljött az idő, hogy tegyek is érte.
Jaj, úgy száguld ez a vonat.
Oh, David, úgy száguld. Oh, ölelj át!
- Oh, ölelj át. Nem, ne beszélj. - Helen, szeretlek.
Nem. Ne beszélj. Ne szólj. Kérlek.
Ne beszélj. Ne szólj. Ne.
Ne, kérlek.
- Neked viszonyod van Helen Sinclairrel. - Micsoda? Nincsen!
- Ne hazudj! - Miről beszélsz te?
A város minden pletykarovatában szerepeltek. Mindig együtt voltatok Bostonban.
- Ismered a pletykarovatokat. - És az a sok éjszakai munka. Heteken át!
- Dolgoztam! - És ez meg mi?
- Ez... cigarettatárca. Találtam, nem is tudom, hogy hol. - "Helennek Cole-tól."
- Csináljuk. - Eszembe jutott. Szóval csak megcsodáltam és Helen nekem adta.
- És miért nem mondtad el? - Mert nincs mit elmondani, Ellen.
Most, hogy küszöbön a siker, dobni akarsz, hogy lelépj Helen Sinclairrel.
- Hát ez... nevetséges. - Tényleg?
Ez tudod milyen hülyén hangzik a szádból? De milyen hülyén.
- Egyszer sem marasztaltál Bostonban. - Elmerültem a munkámban.
Zűr van a darabbal. Dolgozom.
Én vagyok az. Én, David.
Tudod-e? David? Oké?
Mit összeképzelődik ez a lány...
Idehallgass, Flender, én totál összezavarodtam.
Ellen, Ellen. Szeretem Ellent. Kezdettől fogva velem van.
Leragadt mellém. Tudtam, hogy Pittsburghben boldogabb lenne.
- Klassz a kapcsolatunk. - Igen.
- Én szeretem őt. És mégis... - Igen. Igen. Térj a lényegre.
Mi itt a probléma? Mindig világos volt, hogy szereted Ellent.
Összejöttem Helen Sinclairrel, és mégsem érzem magam...
Mégse bírok kiszállni. Olyan karizmatikus, olyan ragyogó és szép...
Úgy értem, szóval igazi művész... és egy nyelvet beszélünk.
- Nyomaszt a bűntudat. - Nyomaszt a bűntudat.
- Nyomaszt a bűntudat. Nyomaszt a bűntudat. - Nem tudom...
- Nem tudok aludni. - A bűntudat kispolgári csökevény.
- A művész megteremti a saját erkölcsi világát. - Azt tudom. Tudom.
Hát akkor? Mi itt a probléma? No nézd, adok neked egy jótanácsot.
Ugyanazt a tanácsot adom neked, amit nekem adtak sok évvel ezelőtt, amikor ilyen hasonló dilemma előtt álltam.
- Az enyémhez hasonló... - Igen. Igen.
És mit csináltál? Mit?
Azt kell tenned, amit tenned kell.
# Hot ginger and dynamite #
# There's nothing but that at night #
# Back in Nagasaki where the fellas chew tobaccy #
# And the women wicky wacky woo #
- # The way they can entertain # - Nagyszerű lesz abban a darabban, mi?
- # Would hurry a hurricane # - Ó, nagyon.
- # Back in Nagasaki # - Egyből meg fogja hódítani a Broadway-t.
- # And the women wicky wacky woo ## - Viszonylag szerény szerepe van, mégis...
Figyeljen csak, ha megérkezik, mondja meg neki, hogy kap még új szöveget.
- Tudja, ahogy megbeszéltük. - Igen.
Őszinte leszek, uram. Vagy szólíthatom Nicknek?
Nézze Nick, menő darabba nem nyúlnak bele.
Minden darab elér egy pontot, amikor a producer és a rendező
...szakmai véleménye szerint kész van.
Nem ronthatjuk el a dolgot, ugye.
Most már készen állunk a bemutatóra. Ártana a változtatás.
Nem, nem, a darabot gyakorlatilag befagyasztottuk.
- Akkor tisztázzuk a dolgot. - Hát persze.
Megkapja azt a francos új szöveget,
...vagy a táncparketthez szögezem a térdkalácsát.
Képzeld, a rendező azt mondja, hogy túljátszom az első jelenetet,
...és nem is tudom, hogy mit mondok.
Pedig tudod, Cheech, nem csinálok én semmi mást, csak egy fölényes kacajon dolgozom. Ilyesmin:
Ha-ha-ha. Hee-hee-hee.
Tudod majd bedobom, amikor Sylvia azzal fenyegetőzik, hogy elmegy. És aztán könnyekbe' török ki.
És erre tudod mit mond? Hogy nem. Ah, pedig milyen unalmas show lesz ez?
- Nem tudom. - Mi van? Hé, hova megyünk? Én aszittem Nickkel találkozunk.
El kell ugranunk Nickért. Egy perc és ott leszünk.
El kell ugranunk Nickért? Egy szóval sem mondta, hogy ugorjunk el érte.
- Nem is, csak találkoznunk kell vele valahol. - Azt hittem a klubban találkozunk.
Folyton azokat a ronda barna, slampos ruhákat kell hordanom. Én nem is értem...
Mit keresünk mi itt? Azt hittem, Nickkel találkozunk.
Úgyis van. Nick meg akar lepni téged.
- Nick meg akar lepni engem? - Igen, gyere.
Gyere velem. Nagyon fog tetszeni. Sok lóvéjába került Nicknek,
- ...hogy összehozza neked. - Ne... nem tetszik ez nekem.
Nem tetszik ez nekem, Cheech. Nem értem. Hol lehet itt az a meglepetés Nicktől. Egy raktárban?
Nem bánik velem úrinőként.
- Nem, nem, el akar vinni téged egy holdfényes hajókázásra. - Holdfényes hajókázás? Ezt nem értem.
- Menj oda át szépen. Menj csak át oda. Ott van Nick. - Nem...
- Menj csak át oda. Olive! - Nickie?
- Mi van? - Szerintem meg kell tudnod. Pocsék színésznő vagy.
# Everyone's in love #
- # Up a lazy river # - Hálistennek nem kell többé hallgatnom ezt a hangot.
# Up a lazy river ##
Október 25. Holnap lesz a premier.
Olive ma nem jelent meg a főpróbán.
Hívtuk telefonon, de nem vette fel.
Lehet, hogy a beugrónak kell játszania a holnapi előadáson.
- Ezt hallgassátok. Az egész darab életre kel. - Így van.
- Hátha kitört Olive-on a lámpaláz. Talán el se jön. - Ah, Olive-on soha.
Annak a nőnek ideg sincs a testében.
Nem hiszem, hogy a gerince érintkezik az agyával.
- Ah, istenem, ezt figyeljétek. - Igen.
Csodálatos. Hol van Cheech? Ő tudná hol van Olive.
- Nem járt erre. - Beleszerettem a beugróba.
Olyan természetes. Olyan... egyszerűen...
- Julian? - Igen?
- Hallottál Olive-ról? - Na mi van?
Kinyírták.
- Mi? - Kinn a dokknál.
Bandabalhé.
Beszélni akarok veled.
- Velem? - Igen veled.
Joe! Tűnj el egy időre!
Hogy tehetted ezt? Hogy tehetted ezt?
- Senki nem teheti tönkre a darabomat. - A darabodat?
- Már másodszor hívod a te darabodnak. - Jól van, a darabunkat.
- Téged talán nem vágott haza, ahogy előadta? - Túléltük volna valahogy!
Túléltük volna? Hát ezt akarod? Amikor itt ez a nagyszerű darab, ez a szépség?
De Cheech! Ezért... megölni!
- Kurva volt. - Ez szabad ország.
- Akkor hagyj békén. - Nem, nem hagylak békén.
Nem tanított meg senki arra, hogy nem jó, hogy erkölcsi hiba, hogy bűn ilyet elkövetni?
Te jó isten, kinek beszélek én?
- A darab jobb volt a beugróval. - Nem ez a lényeg.
Lássuk csak, meg tudom-e magyarázni neked úgy, hogy megértsd.
Mondjuk tönkretette a darabot, amit nem tett, csak kicsit lehúzta.
- De, tönkretette. - Jó, mondjuk tönkretette a darabot.
- Ez azt jelenti, hogy halált érdemel? - Kirúgni sehogy se lehetett.
- Miféle embertelen szörnyeteg vagy te? - Azt hiszem jobb, ha elmész.
Nem. Nem hiszem, hogy elmegyek. Inkább maradok.
- Mind a ketten benne vagyunk. Meg kéne köszönnöd nekem. - Nem, nem mind a ketten.
Nem, mert én nem akartam a halálát. Egyáltalán nem vagyok benne semmiben. Egyáltalán!
- Te őt választod a darabbal szemben? - Hát persze! Hát persze hogy őt! Igen!
Szerinted az helyes, hogy besétál egy ilyen cicababa és szétrohaszt egy ilyen szép dolgot?
- Nagy előadást akartam, legalább annyira, mint te. - Nem, nem annyira.
- De azért embert nem ölünk! - Igen? Ki mondta?
Apám szerette az operát. Szerette hallgatni. De ha egy pasi szar volt...
- Mi, megölte? - Egyszer, Palermóban.
Én is művész vagyok, nem olyan nagy művész, mint te, de művész vagyok. De tudod mit? Először is emberi lény vagyok.
- Rendes, erkölcsös, emberi lény vagyok. - Tényleg? És akkor mit művelsz Helen Sinclairrel?
- Ennek mi köze az egészhez? Honnan tudtad meg? - Mindenki tudja a városban.
Kivéve talán a barátnődet. Kivel járatod a bolondját, mit gondolsz?
Nézd, én lehet, hogy nem vagyok tökéletes, de te gyilkos vagy, egy degenerált állat!
Gyilkos vagy! Neked villamosszékben lenne a helyed!
Idefigyelj, te! De jól figyelj!
Senki, senki nem fogja tönkretenni a művemet, hallottad?
Senki!
Beleszerettem Helen Sinclairbe,
...és a minap hazudtam neked erről. Biztos vagyok benne, hogy valószínűleg tudtad,
...de szeretném, ha tudnád, hogy tiszta szívemből nem akartam, hogy megtörténjen. Így alakult.
Nem lep meg. Rendkívüli nő.
- Te is az vagy. Én szúrtam el az egészet. - Tartozom egy vallomással.
Tudtál róla egész végig, de túl rendes voltál, hogy szembesíts vele, amíg a darabomon dolgozom.
Nem, Flenderrel randizok.
- Mi? Mi van? Tessék? - Viszonyunk van egy ideje.
- Sheldon Flendert mondtál? A barátomat? - Igen, Flendert. Régóta szerelmes belém.
Ismered az elméletét, hogy a művészet kapcsolat, hogy kettő kell hozzá,
...a művész és a közönség.
- Hát a szexszel ugyanígy van. - A... szexszel?
Igen, ha két összeillő ember között művészi formává válhat.
Ellen, mit beszélsz, azt mondod, hogy te és Sheldon Flender a nemi aktust a művészi forma szintjére emeltétek?
Nemcsak az aktust. Az előjátékot is.
- Barátom, az előadatlan drámaíró? - Olyan régóta várt rám.
S te láthatóan sosem akartál házasságot. Így aztán egy este elmentünk inni valamit
...és a művészetről és irodalomról, Freudról és Nietzschéről kezdtünk beszélgetni.
És hogy szemléltessen valamit a görög etimológiából,
...látom, hogy kigombolja a sliccét.
Ne, ne, ne! Kérlek szépen! Nem kell ebből többet hallanom!
Dehát nagy tehetség. Magad is mondtad ezerszer.
És ekkora intellektussal az ember hajlamos megteremteni a saját erkölcsi világát.
- Csak sok szerencsét akartam kívánni. - Ó, drágám.
Sápadtnak látszol. Nem, nem, ne aggódj.
Hamarosan a tiéd lesz ez a város. Vasárnap este Gene O'Neill-lel vacsorázunk.
Hallotta, hogy az írásod morbid és nyomasztó. Alig várja, hogy megismerjen.
- Ah, itt az a pamacs. - Tudom hogy remek leszel ma este.
Ó! A te szavaiddal.
Én csak a hüvely vagyok.
Te töltesz meg.
És ez? Ez még csak a kezdet.
Mindenféle új ötletekről tárgyaltam az ügynökömmel.
Egész sor nőt eljátszhatnék. Ahogy megismersz,
...látni fogod, hogy a skálám határtalan.
Azt mondják, még jó húszasokat is eljátszhatnék,
...de szerintem nem, nem, nem... maximum harmincasokat.
Elmegyünk a vidéki nyaralómba. Ott csönd van.
Írhatsz. Én meg hozom neked a kávét.
Figyelj, most inkább menj. Tizenöt perc múlva jelenésem van.
S még nem végeztem el a légzőgyakorlataimat.
A sors... a sors hozott össze minket.
Merde.
Vidd csak. Vidd!
Hagyj itt kifosztottan, egy fillér nélkül. Menj csak. Vidd őt.
De ne hidd, hogy örökké fog tartani. Ugyanez fog történni veled is.
Sylvia, nem tudom, miért vagy ilyen boldogtalan.
- Miért vagy ilyen mélységesen boldogtalan ember. - Ó, istenem!
- ...de szeretném, ha tudnád... - Mert elvetted a férjemet,
...az életemet, lényem legbenső magját, te ostoba idióta!
Sose akartalak bántani.
Ó, Edgar.
- Most beszéltem Philips doktornővel. - Igen?
Határozott utasítása, hogy egyikünk sem hagyhatja el a házat mától.
Na és hogy' dolgozik?
Jól. Jól, főnök.
Kint volt ma reggel.
- Cheech. - Igen, főnök?
Ah, semmi. Csak beszélgetni akartam.
- Igen? - Kicsit szomorú vagyok mostanában.
- Bizony. Igen. - Tudod hogy van ez.
Már felment a függöny. Szegény gyerek.
Sztár lett volna, nem gondolod?
Igen. Semmi baj. Elintézzük Kustabeck embereit.
- Vajon tényleg Kustabeck emberei voltak? - Hát ki más?
Nem tudom. Kaptunk pár fülest...
- ...hogy ehhez semmi köze nem volt Charlie-nak. - Tényleg?
Igen. Valahogy nem is áll össze.
Úgy értem, éppen elrendeződtek a dolgok, meg minden.
Majd körülnézek az utcán, hogy mi újság, rendben?
- Te meg hová rohansz? - Azt mondtam a színházi fiúknak,
...hogy majd... beugrok szerencsét kívánni nekik.
- Tudja összebarátkoztam néhány díszletezővel. - Tényleg?
- Aha. - Ez nem vall rád.
- Miért nem? - Hacsak nem kockáznak.
Nem, de tudja, az ember minden nap ugyanazokat az arcokat látja.
Marty Bannister azt mondta, látta hogy felvetted Olive-ot aznap este hogy kinyírták, Cheech.
- Én? - És nekem azt mondtad, hogy nem láttad őt.
Én? Én mondtam, hogy láttam.
És fel is vettem őt, és letettem pár háztömbnyire a színháztól. Miért?
- Nem volt semmi bajod Olive-val, ugye? - Olive-val? Nem.
- Kedvelem őt. Miért? - Nagyon jól kijöttetek?
Olive és én jól kijöttünk. Hisz ismeri Olive-ot.
Jókat lehetett vele nevetni.
- Kivéve persze amikor összekaptatok? - Igaz.
De azért jól kijöttünk egymással.
Hogyhogy nem hoztad el hozzám a klubba, Cheech?
Hát azt mondta, hogy meggondolta magát és a színháznál tegyem le.
- Tényleg? Éjjel? - Igen. Igen.
Nem is volt aznap éjjel előadás, Cheech. Se próba.
Tényleg?
Hogyhogy egyedül hagytad őt, Cheech?
És nem is jöttél el a klubba, szólni nekem?
Őszintén megmondom, volt egy kockajátszmám, amit nem akartam elmulasztani.
- Mmm. - Igen.
- És nekem nem is szólsz? - Nick, ne izélgessen már. Nyakig ülök az adósságban.
- Próbálok kimászni belőle. - Igen?
Igen. Nem volt szerencsém a kockával. Tudja... tudja, hogy van ez.
Mindig is mondta, hogy abba kéne hagynom. Abba is kéne.
- Cheech... - Idefigyeljen.
Azt mondtam a fiúknak a színházban, hogy jövök szerencsét kívánni. Nagyon babonásak.
Majd kiderítem, ki kapta el Olive-ot, rendben? Kiderítem.
Jól van. Később találkozunk.
Ő tette, Nick. Nem tudom mi baja volt vele.
Talán összeszűrték a levet.
- Mit beszélsz itt nekem? - Nyugi, Nick.
Csak feltételezés. De Marty Bannister látta őket együtt,
...és az a móló Cheech kedvenc helye.
Hé, Nickie, nem láttad, hogy hazudott? Láttad milyen képet vágott?
- Beijedt. - Nézd Nick, tudom, nem szívesen gondolsz erre,
- ...de azt pletykálták, Olive fűvel-fával megcsalt. - Ne mondj ilyet!
- Csak segíteni próbálok, Mr. V. - Nickie.
Csak segíteni próbál.
Cheech és Olive.
Nyírjátok ki.
Nagyszerűen megy.
Igen, csak úgy zabálják. Megszagoltam benne a pénzt. Már a zsebemben is érzem.
- Igen, de... - Hé, mi bajod van?
- Ellen hol van? - Ő... túl izgulós ehhez.
Ez Dr. Emilene Philips, a család barátja.
- Na? Hogy megy? - Hé Cheech, hogy vagy?
Nagyszerűen megy. Csodásan. Gratulálhatsz.
Mit akarsz?
- Jól megy, mi? - Megölted Olive-ot, Cheech.
Ezt nem bocsátom meg neked.
Nem érdekel mekkora zseni vagy.
Hallgasd csak a közönséget! A tenyerünkből esznek a nézők.
Olyan jól szórakoztam.
Nem bírok így élni. Ugyanaz a verkli nap mint nap.
Azt hiszed, nem fog ugyanaz történni veled, mint ami velem történt?
Azt hiszed, nem fogsz egy nap te is itt ülni lyukas pulóverben,
...és itallal a kezedben?
- Csak várd ki a végét! - Cheech! Neked elöl kéne lenned.
Le fogsz csúszni a nagyjelenetemről!
- Hol van Cheech? - Kint. Odakint. Tűnés innen.
Pancser.
- Hé, Cheech, neked befellegzett. - Azt hiszem...
A kertben vagyok, Sylvia, öntözöm a rózsákat!
Ó, drágám, bárcsak lenne gyerekünk!
- Csak erre tudok gondolni. - Ezt már megbeszéltük.
Cheech! Cheech.
David.
- Az utolsó mondat... - Igen?
...a darabban...
Szólj Sylvia Postonnak...
...hogy mondja azt, hogy terhes.
Ez klassz végszó lesz.
- Ó istenem, ez nagyon jó. - Ne, ne szólj.
Ne beszélj.
"Mestermű" "Színházi szenzáció"
"Rendkívül színvonalas alkotás"
Jelen kritikus a darab legjobb pillanatát a harmadik felvonásban érte meg,
...amikor a hadnagy visszatér és szembekerül szeretőjével.
Távoli puskalövéseket hallunk, amelyek egyre hangosabbá válva
...felidézik a hadnagy elvetélt katonai múltját, és markánsan kiemelik
...erőszakos hajlamait.
David Shayne író-rendező az évtized felfedezettje.
- Hol van David? - Nem tudom. Azt hittem, itt lesz.
Flender!
Flender, ébredj. Itt van David Shayne.
Beszélnem kell veled.
Kérlek, Flender. Flender!
Ha-ha! Nicsak ki van itt. A Broadway nagy sikerembere.
Én nem írok sikerdarabokat. Minden darabom művészet.
- Speciálisan be nem mutatásra írom őket. - Ott van Ellen?
- Nem, nincs itt. - Szerintem ott van.
Gratulálok a sikeredhez, David.
- Mindig tudtam, hogy megvan benned minden. - Igen, hát tévedtél.
- Meg kell hogy kérdezzek valamit. - Mit?
A művészt szeretted bennem vagy az embert?
- Mindkettőt. - Na és ha kiderülne, hogy valójában nem is vagyok művész?
Tudnék szeretni egy embert, ha nem is igazi művész,
...de nem tudnék szeretni egy művészt, ha nem igazi ember.
Ez... ez így akadémikus. Ő most velem van. Te most velem vagy.
- Flenderrel akarsz lenni? - Igen.
- Hé! Flender klassz szerető! - Ohh.
- Hé, én is lefeküdtem Flenderrel. Nem volt nagy szám. - Tényleg?
Rita, kérlek! Dehát miről beszélsz?
Ez évekkel ezelőtt volt. A szabad szerelmes korszakodban.
Szerintem ez relatív. Nekem klassz.
Na ez érdekes. A technikájára érted vagy mijére?
- Elképesztő a technikája. - Igen, elképesztő!
- Összekeveritek a szexet és a szerelmet. - Nem, nekem a szerelem nagyon mély.
A szex csak pár centire kell hatoljon.
Ti, ti, ti itt mind melléfogtok. A lényeg az, hogy naponta sokszor tudok kéjt okozni.
Ugyan már, mi köze ehhez a mennyiségnek?
- A mennyiség átcsap minőségbe. - Ki mondta?
- Marx Károly. - Tehát már a gazdaságtanról beszélsz?
- A szex gazdaságtan. - A fenébe. Ellen, gyere ide. Beszélnem kell veled.
Szeretlek. Látni akarlak.
- Jól van. - Micsoda? Várj egy percet. Hogy érted azt, hogy "jól van"? És velem mi lesz?
Klassz vagy, Flender, de nincs értelme. Sose tudok túljutni Daviden.
Nem figyelted? Ahányszor csak elélveztem, azt kiabáltam: "David! David!"
Én azt hittem, azt mondod, hogy "Derék! Derék!"
Flender, elég. Hagyd őket békén.
Nem látod, hogy szeretik egymást?
Végeztem ezzel: hogy padlásszobában lakjak,
...sajtot egyek és bort igyak és kávéházban művészetet elemezzek.
Vége. Szeretlek.
- Házasodjunk össze. Visszamegyünk Pittsburghbe. - Dehát sikeres vagy.
- Van egy sikerdarabod. Miért ez a hirtelen változás? - Gyerekeink lesznek.
- Mert már így is túl sok időt pazaroltam el. Szeretlek. - De művész vagy.
Nem, nem vagyok az. Nem.
Mindent elmagyarázok neked hazafelé a pittsburghi vonaton.
Két dologban vagyok biztos. Az egyik, hogy szeretlek.
A másik, hogy nem vagyok művész.
Tessék, kimondtam és felszabadultam.
Nem vagyok művész.
- Hozzámjössz feleségül? - Igen.
el
feli
a felir
n a felira
án a felirat
ján a felirato
pján a feliratot
apján a feliratot k
lapján a feliratot ké
alapján a feliratot kés
n alapján a feliratot kész
on alapján a feliratot készí
ron alapján a feliratot készít
kron alapján a feliratot készíte
nkron alapján a feliratot készítet
inkron alapján a feliratot készített
zinkron alapján a feliratot készítette
Szinkron alapján a feliratot készítette:
s Z
Szinkron alapján a feliratot készítette: as Zo
Szinkron alapján a feliratot készítette: kas Zol
Szinkron alapján a feliratot készítette: rkas Zolt
Szinkron alapján a feliratot készítette: arkas Zoltá
Szinkron alapján a feliratot készítette: Farkas Zoltán
ai
Szinkron alapján a feliratot készítette: Farkas Zoltán mail
Szinkron alapján a feliratot készítette: Farkas Zoltán @mailb
Szinkron alapján a feliratot készítette: Farkas Zoltán 1@mailbo
Szinkron alapján a feliratot készítette: Farkas Zoltán o1@mailbox
Szinkron alapján a feliratot készítette: Farkas Zoltán ko1@mailbox.
Szinkron alapján a feliratot készítette: Farkas Zoltán ako1@mailbox.h
Szinkron alapján a feliratot készítette: Farkas Zoltán zako1@mailbox.hu
# We're all alone, no chaperone can get our number #
# The world's in slumber #
# Let's misbehave #
# There's something wild about you, child #
# That's so contagious #
# Let's be outrageous #
# Let's misbehave #
# When Adam won Eve's hand he wouldn't stand for teasin' #
# He didn't care about those apples out of season #
# They say that spring means just one thing #
# To little lovebirds #
# We're not above birds #
# Let's misbehave #
# lf you'd be just so sweet and only meet your fate, dear #
# 'Twould be the great event of 1928, dear #
# Let's misbehave ##