Jeg er kunstner og ændrer ikke ét ord for at tækkes Broadways købmænd!
Jamen, jeg er ikke uenig med dig!
Dit skuespil er fremragende og har et budskab.
- Så sæt det op! - Jeg har ikke råd til en fiasko til.
- Stykket er for tungt. - Jeg vil ikke underholde.
Teatret skal forvandle folks sjæle.
Du sidder ikke på en café i Greenwich Village.
- Du troede på mit skuespil! - Jeg er blanket af!
Jeg kan måske rejse kapital med en stor instruktør...
Nej, jeg instruerer det!
- Hvor er dine anbefalinger? - Mit arbejde skal ikke maltrakteres.
To af mine stykker var sikre succeser -
- men man ændrede mine dialoger, og instruktørerne fordrejede alt.
Ja, du er kunstner, men realiteterne derude er barskere, end du aner.
Kom nu. Pløk dem!
- Lad os få noget at spise. - Jeg har lyst til spareribs.
Jeg skal ud og rafle på Tommys bar. Jeg bliver nødt til at gå.
Hvem giver mr. Valenti besked?
- Hvorfor gør du det ikke selv? - Jeg kan ikke. Jeg skal spille.
Cheech, vil du ikke være barnepige for hans veninde?
Hun er utålelig.
Tag min hat, skat. Er mr. V til stede?
- Denne vej. - Her er godt besøgt.
Vi trækker fulde huse.
- Fikset. - Det lettede. Hvor mange?
- Fire. - Så har vi ikke hørt det sidste ord.
Kustabeck går amok, men han får kolde fødder.
- Måske. - Vi havde en aftale. Vi har midtown.
Altså... mr. Valenti.
Jeg vil ikke mere! Hører du?
Du kan hundse med dine gorillaer, men jeg har fået nok!
Jeg vil ikke dele garderobe! Man bliver skubbet rundt og trådt på.
- Ingen af de duller kan danse. - Det er byens bedste dansekor.
- Vås! Vås! Vås! - Klap i, derovre! Olive...
- Det er vores jubilæum. - Vel er det ej.
28. september. Det er et halvt år siden.
Det var den morgen, vi brækkede Joey Benjamins ben.
Et halvt år! Og jeg hænger stadig i den her afskyelige rotterede!
- Jeg har noget til dig. Luk den op! - Nej, jeg er ved at klæde mig på.
- Så åbner jeg... - Hvad er det?
- Perler, for fanden! - Perler er hvide.
- Det her er sorte perler. - Jeg har aldrig hørt om sorte perler.
- Derfor kan de da godt findes. - Tror du, jeg er komplet idiot?
De kommer sikkert fra fordærvede muslinger.
Perlerne er ikke syge, Olive. Sorte perler skal være sorte.
Lad nu være. Du ved, jeg er vild med dig.
Så skulle du hellere få mig ud af det her elendige dansekor.
Jeg kom til New York for at blive skuespillerinde.
Du bliver en stor skuespillerinde. Det lover jeg.
Se nu at komme i tøjet. Du skal med til Harlem.
- Cotton Club? - Ja, skat.
De elsker mit skuespil, men det skræmmer dem.
Det er irrelevant.
Min pointe er -
- at ingen sand kunstner nogen sinde er blevet værdsat af sin samtid.
Tag van Gogh eller Edgar Allan Poe.
Poe døde fattig og forfrossen med sin kat ved fødderne.
Du skal ikke miste modet. Måske bliver det sat op posthumt.
Jeg har aldrig fået et stykke sat op, og jeg har skrevet tyve i årenes løb.
Du er et geni! Beviset er, at ingen ser den fjerneste mening i dine ting.
Alle bliver usikre af og til. Jeg maler et lærred hver uge.
Bagefter flænser jeg det med et barberblad.
- Jeg tror på dine skuespil, David. - Det er, fordi hun elsker mig.
For ti år siden bortførte jeg hende fra Pittsburgh -
- og hun har været ulykkelig siden.
Når bare han er en god mand.
Vi kvinder gør den fejl at forelske os i kunstneren.
Hører I efter? Vi forelsker os i kunstneren, ikke i manden.
Er det en fejl? Man kan ikke adskille de to.
Lad os sige, at en bygning brændte. Og I kunne løbe ind og redde én ting.
Den sidste udgave af Shakespeares skuespil eller en anonym person.
- Hvad ville I gøre? - Verden kan ikke undvære de værker.
Telefon, David.
- Et skuespil er en død ting. - Nej, det er kunst! Det lever!
Vi har penge til at sætte stykket op.
Hvad? Hvordan?
En sponsor betaler hele opsætningen.
- Jeg løb ind i ham i Cotton Club. - Ingen betingelser?
Vi snakkes ved i morgen. Luxor Baths. Klokken 12.
Er du gal? Skulle jeg lade en amatør spille hovedrollen?
- Har jeg sagt hovedrollen? - Sponsorens veninde!
Jeg snakkede kun om en rolle. Måske den som dr. Philips.
- Psykiateren? En nøglerolle? - Hvilken nøglerolle? Den er lille.
Hvem er hende Olive Neal? Kan hun overhovedet spille?
Han siger, hun er gjort af stjernestof.
- Han er forelsket. Hvem er han? - Nick Valenti.
- Hvor kender jeg hans navn fra? - Han har flere jern i ilden.
Der er noget muggent ved det. Jeg bliver nødt til at se hende.
Selvfølgelig skal du møde hende. Mere forlanger jeg ikke.
- Psykiateren er ikke en lille rolle. - Det er ikke hovedrollen.
Hvem har du tænkt dig i hovedrollen? Hvad med Helen Sinclair?
Ja, hun vil være storartet. Men kan vi få hende?
Hun har haft fiasko de sidste tre år.
- Men hun er en stor skuespillerinde. - Det var hun.
Hun vil være storartet. Hun har de nødvendige lidenskaber.
Godt, du ser sådan på det.
Jeg sendte manuskriptet til hendes agent.
Var det forkert af mig ikke at drøfte det med dig først?
- Slet ikke. - I så fald beklager jeg.
Nej, da. Helen Sinclair! Jeg mener...
- Hun er storartet. - Vi kan kun håbe på det bedste.
Holder du mig for nar?
Skal jeg spille en udtjent husmor, der bliver kasseret for en flapper!
Husker du ikke, hvem jeg er, og hvem du repræsenterer?
- Jeg er Helen Sinclair! - Ingen tvivl om det!
Et blik er nok til at fastslå det. Men hvem kan spille rollen bedre?
- Med en grøn instruktør! - Forfatteren.
- Til to fiaskoer. - Julian siger, det ikke var hans fejl.
Julian Marx! Jeg arbejder for folk som Belasco eller Sam Harris.
Ikke en jødisk buksesælger!
Min eksmand sagde altid: "Skal du gå ned, så gør det med de bedste."
- Hvem af dem? - Ham med moustachen.
Forfatteren er tit den bedste instruktør.
Ingenuen har de gode replikker. Selv rollen som psykiater er bedre.
- Sylvia Poston er hovedrollen. - "Sylvia Poston"!
Selv navnet stinker af billigt varehus!
Jeg spiller Elektra! Jeg spiller Lady Macbeth!
Jeg optræder i skuespil af Noel og Phil Barry eller mindst Max Anderson.
Helen, hør her. Dette er en større rolle i et seriøst skuespil.
Se det i øjnene. Du har ikke optrådt i en publikumssucces i lang, lang tid.
Jeg er stadig stjerne. Jeg spiller ikke matrone eller jomfru!
Du er en stjerne, fordi du er blændende.
Men folk kender dig som udsvævende og alkoholisk, sagt i al respekt...
- Jeg har været ædru siden nytår. - Det kinesiske...
Ved du, hvor meget to dage er for mig? Hvad er der, Josette?
- Blomster. - Kom med dem.
Tilbuddene strømmer ikke ind som før.
De er fra David Shayne. "Fra en lille kunstner til en stor."
"At De alene vil overveje mit stykke er tilstrækkeligt for mig."
- Hvordan er han? - Glimrende, hører jeg. Et nyt geni.
Jeg skal stå øverst på plakaten. Godkendelse af min mandlige modpart.
- Stjernens garderobe. - Naturligvis.
Godkendelse af alle fotografier af mig.
Rollen er ikke særlig glamourøs. Måske kan David og jeg mødes.
Måske kunne vi fikse hende lidt op. Hvorfor er jeg nervøs?
- Trist. Clara Bow havde det hårdt. - Hun er en larve.
- Bare jeg kunne komme med i en film. - Du er køn nok.
Kunne du snakke med mr. Valenti?
- Mr. Valenti kender alle. - Han vil gøre Olive Neal til stjerne.
Hvor skete det?
Hvem fik de?
Jeg er hos Olive en time.
Få flere drenge ned og ring tilbage. Nu er Leo Kustabeck færdig!
Du sagde, det var hovedrollen! Det er en lille rolle.
Jeg har ikke tid. De har skudt Vinny og Sal.
Jeg har talt linierne. Sylvia Poston har hovedrollen. Jeg har en birolle.
- Jeg er træt af at stå i baggrunden. - Du skal spille læge.
- Jeg vil have hovedrollen! - Rollen som hovedlæge er stor.
Men det er ikke hovedrollen. Prøv ikke at snøre mig.
Jeg ved, hvordan en hovedrolle ser ud.
En hovedrolle har replikker på hver side.
Vito, har du hørt det? Saml alle ved garagen!
- Nej! Det skal ordnes i aften! - Hey! Vi har gæster!
- Ring tilbage... Jeg har problemer. - Og hvad så?
Skal jeg bare betale regningerne? Jeg vil også have indført et ord.
- Gør mig nu ikke flov. - Jeg handler i din interesse.
- Miss Olive, en mr. Marx... - Det ved jeg. Send dem ind, Venus.
Når de kommer ind, så sørg for at skrue charmen på.
Jeg sagde, du er en stor skuespiller.
Nick Valenti! Det er David Shayne.
- Goddag, David. Det er Olive Neal. - Charmerende! Charmerende!
Kom ind! Hun synes, dit skuespil er fremragende.
Det er spændende og stormfuldt. Charmerende! Charmerende!
- Hun har talentet. - Hvad har De optrådt i, miss...
- Kald mig Olive, skat. - Olive... dine erfaringer?
- Jeg har en smule. - Ingen. Hun er et naturtalent.
- Jeg har erfaring! - De mener ikke dans.
- Han har ikke forstand på det. - Mener I dans?
Hun var lårsvinger i Hoboken. Hun samlede mønter op med sine...
Jeg prøver bare at gøde jorden. Hvem vil have en drink?
- En dobbelt et eller andet, tak. - Venus, en dobbelt whisky.
- To, Venus. - Det blå eller det grønne stads?
- Den importerede, tumpe. - Altså fra det rene badekar?
Har du optrådt før?
Ja, meget. Jeg optrådte i en musical.
Vil du tænde den her?
Ingen manerer, ingen gentleman...
Jeg spillede med i en musical i Wichita. "Må vi se Deres vand?"
Jeg havde to sange. To numre der satte det hele i stå.
Jeg føler mig dårligt tilpas. Kan vi sætte os?
Jeg tænkte, hvem skal egentlig spille Sylvia Postons rolle?
- Helen Sinclair, såmænd. - Jeg har aldrig hørt om hende.
- Følger du med i teaterverdenen? - Hvad prøver du at antyde?
Sig til ham, at hvis ikke han føjer sig -
- så hugger jeg benene af ham!
Tag jer ikke af Nick. Han er i dårligt humør.
Jeg skærer halsen over på ham og flår tarmene ud af hans luftrør!
Du sveder jo som pisket.
Jeg har problemer med blodsukkeret somme tider.
- Blodsukkeret, hvad er det? - Kan du lide skuespillet?
- Det er sørgeligt. - Det er en tragedie.
Det tør siges, men jeg ved, hvordan vi kan pifte det lidt op.
Jeg går meget i biografen. Jeg har masser af ideer.
Brænd det ned, Cheech! Det skal ligne brandstiftelse.
Jeg har hold i nakken. Hele min krop er anspændt.
- Måske skulle vi gå. - Nej, nej! Bliv her.
Venus, bliver det til noget med den sprut?
Hvornår fik du interesse for teater?
Tror du, jeg kom hertil for at give den som dansepige?
Røv og patter! Det er det eneste, de vil have.
Du skulle lave horse-durves!
Jeg laver hverken horse eller durves -
- for hverken du eller jeg ved, hvad det er!
Du er stor i kæften, fordi dit nummer blev udtrukket.
- Jeg sagde den importerede sprut. - Den har ætset sig igennem flasken.
- Det er svært at finde tjenestefolk. - Jeg beklager.
- Der er problemer i firmaet. - Hvilken type firma?
Et firma af "Træk næsen til dig, så bliver den ikke brækket"-typen.
- Den type. - Javel ja...
Jeg føler mig lidt utilpas. Jeg må hellere søge hjælp på et sanatorium.
Vi tales ved, for det her lover godt. Ikke sandt, Julian?
Det bliver en stor begivenhed på Broadway.
- Det er udelukket! - Du kan forme hende.
Hun vinder en pris. Det bliver en Broadway-anekdote.
- Det vil ikke finde sted! - Du vil forme figurerne som voks!
Julian, er du gået fra vid og sans? Den kvinde i rollen som psykiater?
Den skabning deroppe. Hendes stemme...
Hun samler mønter op med...
Lad mig sige det ligeud, hr. Kunstner. Her gælder jungleloven.
Du er tvunget til at give indrømmelser.
Livet er ikke perfekt. Og det er tilmed kort.
Hvis du ikke kan se det, kan du godt tage hjem til Pittsburgh.
Jeg har solgt mig selv!
Jeg er en hore! En prostitueret!
Tag dig nu sammen. De tilkalder politiet!
Gud! Du ser rædsom ud.
Du vækker Finkelsteins. Vil du have en aspirin?
Gode Gud. Min kunst!
Mit arbejde. Betyder succes så meget for mig?
Svaret er "Ja!"
En forbryder ville sponsorere mit skuespil, og jeg sagde ja.
En pagt med djævelen. Straffen er hans veninde på scenen.
Det er David. Hvem spiller den mandlige hovedrolle?
- Sønnike... Den er tre om natten. - Jeg tænkte på Warner Purcell.
Nej, han er for fed. Har du set ham for nylig?
Han lider af spise-neuroser.
Han har været på diæt i fire måneder. Han skal spille løjtnant Masters.
Så kan jeg måske leve med alle de kompromiser.
Med ham og Helen Sinclair kan jeg leve med den gangsterfinke.
Ikke Warner. Jeg havde ham med i "Nonner i overflod".
Han vender et nyt blad, bliver utryg og begynder at spise igen.
I Boston vil han være lige så stor som min svigerindes røv.
Ikke flere kompromiser! Det er mit stykke. Jeg vil have ham!
Jeg vil have ham og dermed basta! Jeg er ikke en hore!
Alt i orden.
Olives prøver starter næste uge. Du holder opsyn med hende.
Hun skal have ordentlig behandling. Jeg stoler ikke på de teaterfolk.
Stykket koster kassen, og jeg vil have smæk for skillingen.
Hun vil være stjerne, og jeg har lovet hende det.
- Ikke fordi jeg ikke vil... - Jeg giver ordrer, og hvad gør du?
Javel.
Mandag den 10. september. Prøverne startede. Jeg fører dagbog.
Andre vil måske værdsætte den -
- som jeg skatter de optegnelser, Tjekhov og Strindberg har gjort.
Prøverne startede præcis kl. 10.
Warner Purcell ankom først, fuld af godt humør.
Warner Purcell. Goddag, jeg er David Shayne.
Det glæder mig at træffe Dem. Bravo! Smukke monologer.
Jeg er beæret over, at De deltager. Vores scenemester, Mitch.
- De hører til i garderobe 2. - Herligt!
- Min assistent, Lorna. - En fornøjelse.
Vi har kaffe, wienerbrød og røget laks.
Jeg kunne vel ikke udbede mig en kop varmt vand med citron?
- Tak. - De kender Julian Marx.
- Ja, vi har krydset klinger. - Du ser strålende ud.
Eden Brent, rivalinden, kom lidt efter. Et rigtigt livstykke.
Godmorgen. Bliv endelig siddende.
Jeg har gaver med til alle.
Ikke noget særligt. Sæbe, potpourri og røgelse til dig, tror jeg.
Har I hilst på mr. Woofles? Lad nu være med at surmule!
Pas på. Hun har doberman i blodet, så det hænder, hun går efter struben!
Jeg spøger!
- De kender Lorna. - Vi har talt i telefon.
- Og vores løjtnant, Warner Purcell. - Hvordan var overfarten?
Det er fem år siden, men den var herlig.
Min søde, vil du have lidt mælk?
- Jeg henter en tallerken. - Unødvendigt. Jeg ammer hende.
Jeg spøger!
- Julian. Dejligt at se dig, - Kender De mr. Marx?
I midten?
- Skal vi tage hunden? - Nej, hun er min skat.
Olive Neal ankom naturligvis med orkanstyrke.
Du behøver ikke klæbe op ad mig! Vi har kørt rundt et kvarter.
Jeg sagde jo, det var Belasco, ikke Morosco, din torsk!
Det er dr. Philips, Olive Neal.
- Du kender Julian. - Hyggeligt at ses igen.
- Eden Brent, Kristen. - Sød hund.
Warner Purcell, løjtnant Masters.
Scenemester Mitch.
- Og De er? - Sammen med hende.
Han er sammen med mig.
- Vi går i gang med prøverne. - Jeg følger hende overalt.
Fister, plant dig på bagerste række og prøv at lade være med at snorke.
Jeg vil helst ikke have folk i salen. Skuespillerne er meget følsomme.
Hvem er du?
- Hvem er han? - Jeg er instruktøren!
- Vent, mr.? - Navnet er Cheech.
- Mr. Cheech... - Nej, ikke mr. Cheech. Hører du?
Cheech. Kort og godt.
Hvis De nu tager plads bagerst i salen... Ja, værsgo.
- Det bekymrer mig. - Ham hører vi ikke mere til.
Han laver ikke ballade. Han vil bare kigge på.
Han er min bodyguard.
Undskyld forsinkelsen. Jeg er ellers meget professionel.
Talkum. Mit yndlingsmærke! Tak. De er en engel.
Helen Sinclair kom sent, men havde en god undskyldning.
Tilgiv mig. Min fodplejer faldt ned i neglerenseren -
- og borede den ind i min tå. Det krævede forbinding.
- Det er vidunderligt at se dig. - Vi kender og beundrer alle Helen.
Du godeste gud. Tænk, at jeg står her...
Se engang. Se, alle sammen.
Dette gamle teater.
Denne kirke...
...så mættet af minder...
...så fuld af spøgelser.
Fru Alving.
Onkel Vanja.
Dér Cordelia.
Her Ofelia.
Klyteimnestra!
Hver forestilling er en fødsel.
Hvert tæppefald...
...en død.
- Var det en køter? - Ja, mrs. Sinclair.
Jeg hader køtere!
Jeg ville ikke lægge for hårdt ud, så vi gennemlæste bare skuespillet.
"Jeg kan ikke leve sådan. Den samme rutine dag ud og dag ind."
"Dagene smelter sammen som celluloid -"
"-en film hvis billeder er forvrænget."
"Jeg vil skilles, Sylvia. Jeg har prøvet at sige det -"
"-men du ser det ikke i øjnene."
"Som lille pige svor jeg -"
"-jeg ville få en perlekæde lavet af Mælkevejen."
"Hvis blot mennesket ikke var plaget af hukommelsens forbandelse."
"Drømme er følelser i forklædning."
"Når de smertefulde erindringer bringes fore..."
"...er de lettere at håndtere."
- Hvad betyder "fore"? - I forgrunden.
Det er et golfudtryk. Man råber "fore" for at advare.
Snakker hun om golf midt i det hele?
Fortsæt.
"Doktor, er jeg utiltrækkende?"
"Udtjent? Opbrugt?"
"Ødelagt? Udtørret? Gammel?"
"Så, så, mrs. Poston. Nu er De mas..."
- Masochistisk. - Masochistisk?
En masochist er en, der nyder smerte.
- I modsætning til en sadist. - Nyder smerte? Er hun åndssvag?
Sig, det er løgn...
Efter prøven var jeg oplivet. Helen Sinclair foreslog en drink.
Hun kendte en lille smugkro, hvor vi kunne snakke.
- Det var pragtfuldt at se gamle... - Warner.
- Ja, han er så slank. - Han er på diæt.
Hvem er hun? Jeg trænger til en drink.
Jeg beklager Olive. Hun fulgte med pengene.
- Det er svært at rejse pengene. - Sådan er branchens triste realiteter.
Vi har aldrig snakket sammen før. To martinier, meget tørre.
- Hvordan ved De, hvad jeg drikker? - Vil De også have en? Tre!
Jeg kan ikke vurdere mit eget arbejde -
- men allerede i dag kan jeg se, hvor storslået De vil blive.
Det er et skønt skuespil.
Det er sjældent, at noget handler om noget.
Der er Max Anderson og Gene O'Neill. Det er alt.
Først vægrede jeg mig ved det. Figuren er så...
...farveløs.
Så indså jeg, hvor dybt og komplekst hendes indre liv er.
- Jeg søgte modsætningen... - Men jeg var bekymret.
Jeg plejer at spille mere utilslørede kvindelige helte.
Mindre forsigtige og mere dragende. Absolut ikke frigide.
Sylvia Poston er et nervebundt...
Selv om jeg ikke kunne finde noget formildende ved hende -
- ingen lidenskab, intet forførende, er hun stadig interessant.
Måske kunne man indføje nogle små ændringer her og der, hvis det...
Jeg kunne ikke finde på at forlange, De skulle ændre noget for min skyld.
Hvem er jeg? En forfængelig Broadway-myte?
De er en vordende Tjekhov.
Jeg siger ikke, jeg vil fordreje manuskriptet.
Jeg vil genlæse det. Fordi, miss Sinclair...
Må jeg sige Helen? Dit instinkt som skuespillerinde er ulasteligt.
Jeg ønsker, figuren skal have format. Hun skal ikke være kedsommelig.
Du ser lige igennem mig, ikke?
Du er begavet. Du er genial.
Hvilken indsigt i kvinder.
Benægt det ikke.
Hun behøver ikke nødvendigvis at være frigid.
Hvordan gik det, tøsebarn?
- De er så højrøvede alle sammen. - Har nogen generet hende?
Jeg skal lære alle replikkerne udenad.
- Du ville jo være skuespillerinde. - Det ved jeg. Jeg har hovedpine.
- Cheech skal nok hjælpe dig. - Mig?
Hun skal lære noget udenad.
Tag dig et bad, skat. Vi skal på Delmonico's.
- Mørbrad eller hummer? - Begge dele.
Jeg er dårlig til den slags, og jeg har en aftale.
Jeg har et ærinde til dig.
En besked til Charlie Masucci. Og tiden er knap.
"Ser du ikke, du gentager nøjagtig det mønster -"
"-som din mor havde med din far?"
"Gør jeg? Vær venlig at uddybe."
"På sæt og vis prøver du at gennemleve det igen -"
"-og mens du gennemlever det, vil du korrigere det."
"Som om det var muligt." Ha!
- Der står ikke "Ha!" - Det ved jeg godt.
- Hvad? Kan du gøre det? - Vi må godt tilføje ord.
- Det kan man da ikke bare. - Det er at improvisere.
- Det kan man ikke! - Vel kan jeg så. Klap i og læs!
- Det er en omgang bras! - Du er en undermåler!
- Hold kæft og læs! - Du holder kæft!
- Hold kæft! - Hold selv kæft!
- Vær glad, du er Nicks dame. - Vær glad, du er en idiot.
"Hvad tilskynder Dem til at udklække en så spinkel teori?"
Jeg har ondt af dem, der skal betale for at se det stykke.
- Hvad tænker du på? - Eugene O'Neill og Max Anderson.
Du omskriver den første dag. Er det et dårligt tegn?
Jeg gjorde vist Sylvia Poston for steril. Hun bør have seksualitet.
Hun er din bedste kvindelige figur længe.
- Du har det svært med kvindesindet. - Det mener du jo.
Det har du selv sagt. Alle dine venner er mænd.
Du har altid haft svært ved at skrive for kvinder.
Se bare dit forhold til din mor og mormor, dine tanter og din søster.
Det prøver jeg at udnytte, men jeg tror ikke, du forstår mit arbejde.
Du har paraderne oppe.
Måske er min kritik ikke intellektuel nok.
Nu er du urimelig. Jeg lytter altid til dine ideer.
- Men nu tager du fejl. - Hvornår har jeg ret?
Andre gange, men ikke når det gælder Sylvia Poston.
17. september. Jeg har lagt den første uge bag mig.
Bortset fra nogle små episoder er alt gået glat.
Helen og Eden havde et sammenstød.
Jeg kan ikke sige den monolog, når hun tripper rundt bag mig.
Jeg sætter mig.
Sylvia ville aldrig bede hende sidde. Hun hader hende!
Ingenting duer. Skal jeg sidde på hug?
Vil du have publikum til at tro, han ville forlade mig for den kvinde?
Det kommer vel klart til udtryk i monologen om erotisk tiltrækning?
- Han tænker på mig i den monolog! - Kun da han nævner leverpletterne.
Hvornår har du sidst mistet en masse blod?
Ville dette være et godt tidspunkt til min monolog fra anden akt?
Jeg skal bruge aspirin. Aspirin!
- Ja, hvorfor ikke? - Tag en pause, Eden.
Og jeg ville udelade en af Olives monologer.
- Den er god og jeg kan den udenad! - Den er overflødig.
Hvad for noget?
Vi ved, hvad du mener om hendes sammenbrud, da du taler med lægen.
Det er min fejl. Præstationen er i orden.
- Jeg vil gerne sige den. - Den er unødvendig.
Prøver du at gøre min rolle mindre?
- Min rolle er lille nok i forvejen! - Rollens størrelse er ligegyldig.
Kan du ikke høre? Hun vil ikke havde sin monolog fjernet.
Hør her, mr. Cheech.
Jeg vil hellere rafle, men mr. V sagde, hun skal være meget på scenen.
Jeg er forfatter og instruktør.
Jeg er ligeglad. Vil du have øretæver her eller udenfor?
Det er stadig en fornøjelse at arbejde med Warner Purcell.
Men han nøjes ikke længere med varmt vand og citron.
Hvad skal vi gøre ved den hundeelskende ingenue?
- Syntes du, hun var tiltrækkende? - Hun har en kækhed, som er vigtig.
Ja, hun er kæk. Man får lyst til at kvæle hende.
- Kom med min martini! - Du har en udsøgt smag.
Min smag er uforlignelig. Mine øjne er udsøgte.
- Hvilken klædelig selvtillid. - Du bliver nødt til at fyre Olive.
Hun slagter din poesi. Jeg ville ikke kunne holde det ud.
Ingen vil tro, hun er læge. End ikke en dyrlæge.
Nej, men jeg må leve med hende, hvis jeg vil have stykket sat op.
Hvis det bare ikke var for den oppasser.
Har du set mage til menneske? Tænk at have sin egen neandertaler.
Du spillede med i "Samfundets Støtter"?
Jeg havde glemt, du modtog en pris.
- Skål på dit skuespil. - Vores skuespil.
Og en idealverden uden kompromiser!
- Sikke en udsigt! - En million blinkende lys.
En million knuste hjerter.
Ved du, hvad der ligger dernede?
- Broadway. - Det er din gade.
Ja, det er min gade, men jeg vil forære dig den, hvis du vil have den.
- Hvem vil ikke eje den? - Du skal skrive et skuespil til mig.
Dit næste stykke. Du skal skrive et skuespil til Helen Sinclair.
Men det skal have format... En betydningsfuld kvinde.
- Borgia, Curie... Vælg selv. - Jeg vil vie mig selv til det.
Mens du er ved det, kan du så ikke se på den scene i 2. akt?
Hvis hun kan forføre ham i stedet for at blive afvist -
- kunne det tilføre figuren lidt variation.
Glimrende ide.
"Hjertet er labyrintistisk og fyldt med brutale faldgruber -"
"-og ondskabsfulde forhindringer."
Jeg kan ikke sige den replik. Den er meningsløs.
Det er et elegant udtryk for en ide.
- Det er kærlighedens smerte. - Behøver det være så kringlet?
- Sig nu bare replikken. - Det er noget vås. Jeg nægter.
- Sig nu replikken, Olive. - Nej, jeg vil ikke være til grin.
- Hun har ret. - Åh, gud. Endnu en!
- Ingen snakker på den måde. - Frankenstein har ret.
Jeg har ikke bedt om Deres mening!
Jeg hører det samme vås dag ud og dag ind.
- Ingen har inviteret Dem. - Små slag.
- Har De læst drama ved Sing Sing? - "Labyrint med brutale faldgruber."
Det kværner rundt i hovedet på mig!
- Det er noget jammerligt makværk! - Det var dråben. Jeg siger stop!
- Jeg har tømmermænd! - Jeg er sulten.
Skal vi tage en times pause?
Så stryg den forpulede replik!
- Sikke du farer op, hr. Hidsigprop. - Hvis den rotte siger én lyd til...
Skær replikken lidt til. Du har selv haft problemer med den.
En replik vælter ikke scenen.
Nej, men jeg vil ikke belæres af en bøffel med en IK på minus 50!
- Det er nok! - David, for pokker!
- Se bare, hvem der kommer her... - Hent min riffel!
Måske har tyrenakken ret. Måske er det en opblæst replik.
- Mine nerver hænger i laser. - Fald nu til ro.
Skuespillet fungerer ikke. Det er ikke kun Olives skyld.
Derfor holder vi prøver, og derfor tager vi udenbys.
Du har en pragtfuld indstilling. Jeg er heldig.
Det bedste er, at jeg ser, omgås og arbejder med dig dagligt.
- Jeg vil ikke spolere dagen. - Så lader vi være.
Sæt dig. Jeg vil vise dig noget.
Dette er mit foretrukne sted i parken.
Om vinteren, når det er dækket med sne -
- og man sidder her i tusmørket, når lysene bliver tændt -
- er det hele diset.
Man kan se silhuetterne af Manhattans højhuse igennem træerne.
Det er fortryllende. Helt fortryllende.
- Jeg er ved at forelske mig i dig. - Nej...
- Jeg kan ikke beherske det. - David. Vi må være stærke.
Jeg har undertrykt det, men så mange ord trænger sig på.
Hvad er ord? Alt, der betyder noget, lader sig ikke beskrive med ord.
Det er mere fundamentalt end sproget.
- Jeg er ikke helt med... - Vær tavs.
Lad os sidde med tilbageholdte tanker uden at afsløre dem. Vær tavs.
Lad fuglene synge deres sang, og lad endnu vores forblive usunget.
Du er enestående.
- Hold op. Jeg er ikke i humør til det. - Ikke i humør?
Kom hellere i humør. Han betaler huslejen.
Jeg sagde, jeg ikke er i humør. Skal jeg altid, fordi du har lyst?
- Lad være at stille dig an. - Det gør jeg ikke.
- Du plejer da at være i stødet. - Jeg er træt. Prøverne er hårde.
- Kom i omdrejninger. - Nej!
Jeg har noget med til dig.
Kom nu. Jeg har en skøn flaske fransk vin.
- Joey Foster har selv brygget den. - Nul. Jeg er kvæstet.
I dag overværede Ellen prøven.
Hun var begejstret over at møde Warner Purcell.
- Det er Ellen. - En fornøjelse. De bør være stolt.
- Han har et sjældent talent. - Ja, han har.
Morgenen fortsatte smertefrit, indtil en ny episode indtraf.
"Hjertet går sine egne veje." Ha!
"Som læge er Deres respekt for rationalitet ikke særlig dyb."
David, kan jeg... Pludselig har min person for stor indsigt.
- Hvorfor skal hun fyre sin forlovede? - Hun er forelsket i løjtnanten.
Hun er bare talerør for forfatterens filosofi.
- Hvorfor skal hun forlade Tom? - Hun er impulsiv.
Og jeg forstår ikke, hvordan en læge kan give sådan nogle dårlige råd.
Det er ikke dårlige råd.
I 1. akt siger hun, Tom ændrede hendes liv.
- Ja, men hun er draget af løjtnanten. - Det giver ikke mening.
- Giv det en chance. - Det er dårligt skrevet.
- Jeg skal sige jer, hvad der er galt. - For helvede.
Lad det nu ikke udvikle sig...
Hun skal ikke forlade fyren.
Efter løjtnanten har skændtes med sin kone og går ud -
- bemærker han hende. Så bliver det ikke kedeligt.
Sig noget!
- Det er en god ide. - Ikke dårlig.
- Det er din spøg. - Den er slet ikke dårlig.
Jeg synes om den. Det er meget dramatisk.
Se, hvad jeg skal finde mig i!
Jeg synes, han har en interessant vinkel.
Hun forlader ikke løjtnanten. Hun forlader ikke sin forlovede.
Vi stryger scenen, og nye muligheder åbner sig.
- Helvedes meget bedre end dit. - Tager du hans parti?
- Det er ikke et spørgsmål om parti. - Stykket har hele tiden haltet der.
- Skuespillerne virkede utrygge. - Jeg kan ikke lave de ændringer.
Hvordan mødes de igen?
Løjtnanten bemærker hende, og så lægger han an på hende.
Sådan ville det være i virkeligheden. Han lægger an på hende.
Du kan ikke forcere det. Hvis det tager en anden retning...
- Jeg går! - Nu ikke så selvoptaget.
- Jeg beskytter mit skuespil! - Mod en god ide?
Tak for opbakningen. Jeg går.
Jeg skal ud og rafle. Jeg skrider.
Det giver os en større chance. Han er kunstner.
- Derfor er han altid vild og blodig? - Han er kunstner.
- Er kunstnere følsomme? - Ja, de er.
Jeg vil spørge dig... Ser jeg syner, eller kigger du hele tiden på mig?
Du er meget årvågen. Ja, jeg har kigget på dig.
Jeg har lagt mærke til noget andet. Du har en meget stor appetit.
- Ja, jeg har. - Det har jeg lagt mærke til.
- Hvor er din barnepige? - Cheech?
- Bare rolig. Han er gået. - Er han?
Så snart han får chancen, stikker han af for at rafle. Det tager to timer.
Når nu du er på fri fod, skal vi så ikke lære hinanden bedre at kende?
Okay, det kunne da være hyggeligt.
Vent lidt.
Før vi går i gang.
- Lidt kylling... - Godt, så går vi i gang.
Du har sandelig en stor appetit.
- Mand dig nu op. Det var en god ide. - Helen. Ikke dig med.
Hvis du fulgte hans forslag, kan du bruge den scene i 3. akt.
Og det kaster et helt nyt lys over mit forhold til min ægtemand.
Du vil have mig til at ændre det?
Med risiko for at ødelægge din fødselsdag.
- Hvor vidste du det fra? - Tillykke.
Luk den op.
Slap bare af. Jeg har ikke købt det. Cole Porter forærede mig det.
Jeg må begynde at ryge.
Skal du ud med din kæreste i aften?
Og Marx og hans kone.
Ønsk dig noget.
Jeg håber, du får alt, hvad du ønsker dig.
- Helen, du ved, hvad jeg føler... - Ti stille.
Ti stille. Ti!
Ti stille. Nej, ti stille.
Du må tie stille.
Nej, nej... gå!
Gå, du blide skorpion.
Din fisk ønsker dig hjertelig tillykke.
Ti stille!
En tegnebog!
- Meget passende. - Det var den pæneste, jeg så.
Det er ægte læder. Kan du lide den?
Ja, nu må jeg skaffe nogle penge, så den holder sin form.
Du får fremgang. Det lover jeg dig.
- Har jeg øje for talent, eller hvad? - Ingen tvivl om det.
- Tillykke. - Tak, fordi I vil fejre den med mig.
Se, hvem der er her med sin pige.
Jeg skylder den gorgonzola en undskyldning.
Nu, hvor han er fuld, vil han bede vildfremmede om forladelse.
Jeg overreagerede ved prøven i dag.
Mit ego kom i vejen for arbejdet. Jeg skylder ham en undskyldning.
Jeg tager det i mig. Det var en god ide. Undskyld mig.
- Hils på Violet. - Hyggeligt. Hvem er det?
- En forfatter. - Fremadstræbende...
- Ved du, hvad din historie fejler? - Har du flere forslag?
- Moe, stik ham en øl. - Hvorfor ikke?
Jeg vidste ikke, du kendte forfattere.
- Nu holder du bare kæft, okay? - Sådan skal du ikke snakke til mig!
For det første: Jeg tror ikke, hun elsker fyren i begyndelsen.
Hun er hele tiden på nakken af ham. Det er ikke kærlighed, men fængsel.
Men hvis du lod hende forlade ham -
- ville hun få et nervøst sammenbrud og miste forstanden.
- Davs, Cheech. - Vi snakkes ved senere.
- Jeg vil satse på Cardinals. - I orden.
- Det ser lovende ud. - Lær din ven nogle manerer.
Hvad ville du sige?
Hvis lægen føler som Sylvia... Sådan hedder hun.
Der var en Sylvia i mit kvarter. Hvad hed hun? Sylvia Pincus.
Fed jødedame med en lillebitte mand.
Hun skar ham op og sendte ham i postpakker til hele landet.
- Det siger du, mens jeg hører på det? - Slap af.
Fortæl om stykket.
- Hvad med Sylvia? - Hvis lægen føler som hun.
- Er du med? - Hun identificerer sig med hende.
Så giver det mening, at hun bliver jaloux.
Løjtnanten og lægen skal have et opgør. Hvorfor er det ikke med?
- Det er en helt anden drejning. - Nemlig.
Tænk over det.
Hvordan ved publikum, Sylvia har skyldfølelse?
Det ved jeg ikke. Vent lidt...
Man kunne klare det ved, at man hørte, hvad hun tænkte.
- Tænker hun højt? - Hvorfor ikke? Det er et skuespil.
Tænk over det. Nu afbryder du mig ikke mere.
Hvad havde du at snakke med den håndlanger om?
- Jeg takkede for hans ideer. - Havde han ikke kun ét forslag?
- Jo, hans forslag... - Synes du om din tegnebog?
- Din tegnebog? - Ja, den er fantastisk.
- Jeg har altid elsket nappa. - Du har fået, så hatten passer.
- Tillykke. - Tak.
24. september. Jeg gav skuespillerne det nye manuskript. Alle var glade.
Det er fremragende! Nu er Sylvia ikke så passiv!
Hun forfører løjtnanten, og det giver hende skyldfølelse.
- Det er motiveret. Der er fremdrift. - Skal jeg lære nye replikker?
Det er pragtfuldt. Hvor fik du de vidunderlige ideer fra?
- De er ikke rigtigt mine... - Hvis er de? Guds?
- På en måde er de mine. - Din beskedenhed klæder dig.
Men du er et lysende talent. En lysende ny stemme i teatret.
Ordet geni bruges i flæng i branchen, men når det nu er på sin plads...
Tillykke. Nu har det fået nosser.
Hvis vi kan få 3. akt på plads, så er succesen hjemme.
Forfatteren længe leve!
Jeg arbejdede hele natten på 3. akt. Det var en hård fødsel.
Cheech gennemlæste det og bad mig komme ned på hans kontor.
- Du har tabt tråden. - Har jeg?
Ja, og folk snakker ikke sådan, som du skriver.
- Det er digterisk frihed. - Digterisk ævl!
Folk tror på det, der lyder ægte.
- Nu skal jeg vise dig det. - Hvad gør du? Vil du skrive det?
Jeg lærte at læse og skrive på skolen, før jeg brændte den ned.
- Brændte du skolen ned? - Det var fridag. Den var tom.
Jeg ved, hvordan folk snakker. Tag et slag pool og lad mig om det.
- Hvis du skriver, er det ikke mig... - Jeg sladrer ikke.
Jeg så dig være stor i slaget. Jeg kender spillereglerne.
Tag dig et slag pool. Jeg vil ikke have publikum.
Magen til dialog! Bedre end O'Neill. Max Anderson er slået af banen.
- Du kunne altså godt lide det? - Så lidenskabeligt og livskraftigt!
- Jeg ville løfte historien. - Det er lysår fra det første udkast!
Ideen havde ikke taget form.
Du måtte først høre det på scenen. Det er ikke mere lunkent og fortænkt.
Det er fuldt af liv og fuldt af lidenskaber.
Det oser af saftig seksualitet. Endelig er det kødædende!
- Var det første lunkent og fortænkt? - Kun plottet og dialogen.
Var der intet i det første udkast, du mener bør bibeholdes?
Sceneanvisningerne var uovertrufne. Og farven på omslaget var god.
Jeg har altid haft næse for sceneanvisninger.
Jeg genlæste dine tidligere skuespil. De led af det samme problem.
Gode ideer, men for konstrueret. Ingen nerve.
- Endelig er du sprunget ud. - Helen, jeg har en tilståelse.
Ti stille! Nu vil du forklejne dig selv.
Jo, du vil. Men du vil tage denne by med storm.
Jeg har ikke...
...indset, hvilken inspiration du har været for mit arbejde.
Kære, kære David. Skarpe, sprudlende kunstner.
Du er blevet en svane.
Jeg vil give min krop til den mand, der skrev de ord.
Disse prægtige, potente ord.
Ti stille.
Vær tavs!
Ti stille.
Den 28. september. Skuespillet går meget bedre.
Helen kommer bedre ud af det med Eden, ja, selv med mr. Woofles.
Væk! Væk!
Warner Purcell og Olive udveksler kokette øjekast.
Han har vist taget en smule på.
Måske har den forestående premiere fået ham til at tage let på diæten.
Og mens Sylvia er på galeanstalten...
- Sanatoriet. - Så får hun delirium og ser ting.
- Hun hallucinerer? - Nej, hun ser ting... syner.
Hun ser sin afdøde mand. Og så får de en snak.
Hun kunne ikke gøre det, da han levede.
Det er fremragende!
- Hvorfor kom jeg ikke på det? - Joe, stik mig en øl.
- Det er fremragende, det hele. - Hvad er der?
- Lad os tage en pause. - En pause?
Jeg har krampe.
- Det er et rart sted. - Jeg er kommet her længe.
- Bor du i nærheden? - Jeg voksede op på West 45th Street.
- Har du en stor familie? - Nej, jeg har en søster i Jersey.
- Jeg havde en bror, der blev dræbt. - Det gør mig ondt.
Han snød en flok ågerkarle. De skød ham en kugle for panden.
Din bror?
Hvordan kom du ind på dit arbejdsfelt?
Mit arbejdsfelt? Min far.
En sej satan.
Har du tænkt på andet?
- Som hvad? - At skrive.
- Jeg startede i mafiaen som 16-årig. - Du er talentfuld.
Jeg mener det alvorligt. Dine instinkter er fabelagtige.
Nu skal jeg sige dig noget.
Dit skuespil var glimrende. Du brugte bare ikke hovedet.
Det er nemt for dig.
Hvis man kan tegne, er det nemt, men hvis ikke...
Jeg har studeret hos alle lærere.
Jeg hader lærere. De blåhårede kællinger tævede os med linealer.
Som barn kendte jeg en dreng, der spillede harmonika.
Jeg elskede harmonika, og jeg lærte det og blev god.
Men han kunne spille en enkelt tone og få én til at græde.
Jeg ville danse.
Har du set George Raft danse?
Mr. Marx siger, du har ryddet nogle folk af vejen. Passer det?
Er det et tredjegradsforhør? Hvorfor udspørger du mig?
Jeg er faktisk fascineret.
- Jeg har ordnet et par stykker. - Hvorfor?
Hvad ved jeg? De havde vel snydt mr. V eller sådan noget.
Jeg har aldrig ordnet nogen, der ikke fortjente det.
Hvordan føles det, når man...
...dræber en?
- Det føles udmærket. - Udmærket?
- Også første gang? - Første gang...
Det var en stikker i fængslet. Jeg stak ham ned med en issyl.
En issyl? Ja, over fyrre gange. Det var et værre svineri. Glem det.
1. oktober. Helen Sinclair holdt en drøm af en fest.
Max Anderson, George S. Kaufman og Gertrude Lawrence kom.
Kæreste, mød min forfatter, David Shayne.
- Du har gjort et fund. - De er alt for venlig.
Jeg er ikke venlig. Det ved Helen. Deres skuespil er vidunderligt.
Den nye udgave. Ikke eunuk-versionen.
Jeg er ivrig efter at sætte det op i London... Se hans ansigt, Helen.
Når De tager Broadway, hvorfor så ikke også tage West End?
- Det glæder mig, du syntes om det. - Over al måde.
- Hvad er det, Helen har for? - Han skriver et stykke til Helen.
En af hendes ideer. Hun spiller Jesu mor. Det er noget ødipalt.
Han elsker hende og vil myrde sin far, og så har vi balladen...
Og Ira Gershwin vil skrive en musical over "Klokkeren fra Notre Dame".
- "Quasimodo Jones". - Helen stråler af energi.
- Hendes ansigt er så ungdommeligt. - Ja, abekirtlerne virker.
Glemte du din taske? Hvorfor lukkede du døren?
Jeg har kun tænkt på dig, siden denne kedelige fest startede.
- Festen er da storslået! Enestående! - Elsk med mig.
Her? Nu?
- Hvorfor skulle vi vente? - Jerome Kern er inde ved siden af.
En pragtfuld komponist. Ham skal du møde. Smid nu bukserne.
Jeg har købt en ny kjole. Kan du lide den?
- Den er pæn. - Lad os gå ud og danse.
Vi går ud og danser. Jeg har bare lige et ærinde.
- Åh nej. - Det tager kun et minut.
- Jeg skal snakke med dig. - Hej, Cheech. Hvad laver du her?
Jeg plejer ikke at give advarsler, men du er en god skuespiller.
Det ville være svært at undvære dig, så hør her.
Nærmer du dig Nick Valentis pige igen, blæser jeg hjernen ud på dig.
Det er pudsigt, du har misforstået situationen...
Du skal ikke fylde mig med løgn! Jeg ved godt, hvad der foregår her.
Har du forstået? Næste gang er jeg ikke så flink.
Nærm dig hende og du er død. Forsvind så herfra.
Tjener!
Flere kartofler, tak. Og kom bare med svinemørbraden.
Og en ting til! Jeg vil gerne have ostetallerknen nu.
Og vil De gemme et stykke Nesselrode pie? Herligt. Tak.
12. oktober. Premiere i Boston. Ellen og mr. Valenti kom op.
Det gik godt, men jeg er nervøs for Olive.
"Du tror vel ikke stadig, at verden kun drejer rundt om..."
"...dig?"
Jeg traf Max Gordon. Han var begejstret.
David. Du ved godt, jeg skal nå et tog?
- Hvordan var jeg? - Glimrende, du huskede det hele.
Olive mangler lidt øvelse, men hun var udmærket.
1. akt går godt.
- Blomster til Dem. - 100 orkidéer!
Det må være fra Billy Rose.
Det er de. De er fra Billy!
- Og du var fantastisk! - Mange tak. Det er elskværdigt.
Jeg skifter, så mødes vi på Lobster Grill.
Bestil fiskemenuen som forret og roastbeef som hovedret til mig.
Jeg kommer om fem minutter.
- Hvorfor har du ikke ringet? - Jeg havde travlt.
Har du tid et øjeblik?
Mine venner er på besøg, og vi skal ud og spise.
- Vi venter på dig. - Det tager kun et sekund.
- Jeg kommer straks. - Tak, farvel.
Da jeg så dig på scenen...
...og du sagde den nye monolog, var du bare så sexet!
Stop! Lad være.
Jeg må ikke blive set med dig. Cheech truede med at slå mig ihjel.
Truede Cheech dig? Det må jeg sige. Endelig er der noget, han har fattet.
Jeg ville ikke tage mig af det.
Du vil ikke lade dig dirigere rundt af sådan en gorilla.
Jeg er skuespiller. Jeg spiller forskellige roller.
Du spillede ikke komedie, da du tog mit undertøj af.
Du sagde: "Olive, jeg har store planer. Vi skal optræde sammen..."
Olive... Det er sandt nok, men vi må være realistiske.
Jeg er hundesulten. Har du en kage eller en pølse?
Luk op! Det er mig, Nick.
Jeg er ved at klæde om.
Der er ikke noget, jeg ikke har set før.
Jeg kommer. Et øjeblik.
- Hej, skat. - Du var skøn i forestillingen.
Det synes jeg også.
Få noget tøj på. Vi tager en drink, før vi kører tilbage til New York.
- Ikke i aften, Nickie. Jeg er træt. - Du har holdt mig hen i ugevis.
- Jeg er træt. - For træt til at skylle sprut ned?
Jeg syntes, forestillingen gik godt. Undskyld, mr. Valenti.
Kan du ikke give mig mit stikord før? Der hvor du citerer Hamlet?
Jeg glemmer altid den sidste del.
Det ved jeg. Det er "...eller ikke være."
Jeg kan ikke komme ind, før du er færdig.
"At være..."
"...eller ikke være." Sådan er den. Du er træt. Du kan ikke rumme det.
Hørte du det rungende bifald, da du gik ud?
Endnu bedre er det, hvis du går ud ad døren i stedet for ad bagtæppet.
- Få den vaps ud herfra. - Mr. Woofles kan lugte noget.
- Gemmer du nogen derinde? - Ja, det er klart.
- Ud af vagten. - Du beskytter mor. Farvel igen.
Så er festen forbi. Ud med jer, drenge. Jeg skal skifte.
Også dig, Nickie. En drink.
Hvem er ham der Hamlet? Bor han her i nærheden?
Hamlet? Den var god, skat.
Ud med dig!
Nej, ikke den vej. Vinduet!
Det tager kun et øjeblik.
- Warner! - Mesterlig præstation.
Mange tak. Det var venligt.
- Kunne De godt lide stykket? - Det er blændende.
Det er en skøn rolle for mig.
Det er dejligt at arbejde med Helen. Hun bærer én hele vejen igennem.
- Kan jeg få en autograf? - Jeg har ikke en kuglepen på mig.
Det er hende! Ingen tvivl om det. Det er Olive.
- Hun er bedre end før. - Det betyder ikke, hun er god nok.
Det generer kun dig.
- Kritikken af hende gik an. - Gik an? Det er ikke nok.
- Hun slagter mine ord. - Dine ord? Hun er bare lidt svag.
- Hun gør større skade, end du aner. - Skal jeg fyre hende?
- Hun spolerer min forestilling! - Din!?
Vores forestilling, så. Men jeg har arbejdet hårdt.
Ja, men vi må give indrømmelser. Forestillingen er en succes.
Hun er ikke den bedste til rollen. Der er andre piger.
- Hvad kan vi gøre? - Kan du ikke se, hun vælter alt?
- Publikum bemærker ikke noget. - Jo, men de kan ikke forklare det.
Hendes stemme er som en skærebrænder.
Hun kan ikke spille. Er du med? Det hele falder fra hinanden!
- Også når hun ikke er på scenen! - Jeg kan ikke fyre hende!
- Du behøver ikke råbe. - Du er for involveret!
- Lad mig være! - Du hidser dig op!
Jeg har hovedpine.
Skæbnens veje er uransagelige. New York-premieren går alle på.
Warner og Eden havde et skænderi. Udfaldet viste, at Cheech havde ret.
Du har stjålet vores hundekiks og spist dem.
- Må jeg være fri! - Vis mig dine lommer.
- Spiser jeg måske hundemad? - Ja, alt der ikke spiser dig først.
Jeg spiser svinekoteletter. Jeg stjæler ikke fra dyr!
- Han har kiksene! - Ud af mine bukser!
Tyv! Tyv! Tyv! Du drak hendes tallerken mælk i går!
Av! Dit blævrende fedtbjerg!
- Hun skubbede til mig. - Fordi du stjal hendes hundemad!
Du skulle harpuneres, din fede hvalros.
Jeg kan skaffe dig en læge.
- Nu kan du ikke spille i eftermiddag. - En forestilling om dagen er nok.
Jeg tror, jeg kan sige dette i alles påhør.
En kvinde i Deres alder burde have overvundet en så stærk narcissisme.
Sikke en forskel! Endelig lever stykket.
Sæt dig nu ikke noget i hovedet. Olive fortsætter.
Vi kan skaffe penge uden Nick Valenti.
- Vores anmeldelser er fremragende. - Det er ikke pengene.
Hvis vi kasserer Olive, ender vi på bunden af Hudson River.
Nej, så længe venter han ikke. Vi ender i Charles River.
Han havde ret. Hun påvirker hele stykket.
- Hvad snakker du om? - Hun påvirker hele stykket.
- Du var pragtfuld. - Ja, pragtfuld.
Man løber ikke om hjørner med Nick Valenti.
I fremtiden hyrer vi en anden.
Men er hun rask til New York, går hun på scenen.
Vi må fortsætte ufortrødent.
Jeg har set det så mange gange før. En forestilling kommer op i Boston -
- haltende og vaklende i forsøg på at finde sig selv.
Og undervejs sker der et mirakel.
Et kunstværk er født.
Den fungerer meget bedre med Olives dublant.
- Det lever og ånder. - Ja.
Men det bliver alligevel et hit.
Skål for din fremtid som ridder af Broadway!
Skål.
- Hvad er det her? - Farvefjerner.
- Du kan blande det med sodavand. - Den er meget mild.
Se byerne passere forbi.
Helen, jeg vil fortælle Ellen om os. Jeg har bestemt mig.
- Er du sikker? - Du kender mine følelser.
David, vær nænsom. Jeg er blevet såret så mange gange.
Det ved jeg.
Du står på tærsklen til storhed.
Verden vil åbne sig for dig som en østers, nej, ikke som en østers...
Verden vil åbne sig for dig som en prægtig vagina.
Alt vel? Du blusser.
- Var det noget, jeg sagde? - Bare farvefjerneren.
Har du tænkt på, om du forelsker dig i kunsteren eller i manden?
- Sært spørgsmål. - Ja, det er sært, men...
Jeg er forelsket i dig.
- Og tiden er inde til at handle. - Toget bevæger sig for hurtigt!
David, det går for hurtigt. Hold om mig.
- Jeg elsker dig. - Ti stille.
Ti stille. Du må ikke.
Ti stille.
Har du en affære med Helen Sinclair? Du skal ikke lyve.
- Hvad mener du? - I er nævnt i alle sladderspalterne.
- Du kender de spalter. - Alle de sene arbejdstimer.
- Og det her? - Det har jeg fundet.
Til Helen fra Cole. "Let's do it."
- Jeg fik det, fordi jeg beundrede det. - Du fortalte det ikke.
Når succesen er hjemme, vrager du mig for Helen Sinclair.
Det er noget sludder. Ved du, hvor vanvittig du lyder?
- Du bad mig ikke blive i Boston. - Jeg var optaget af mit arbejde!
Jeg arbejder! Det er mig, David. Du ved godt David?
Sikke en fantasi den pige har.
Flender. Jeg er i syv sind.
Jeg elsker Ellen. Hun har været hos mig hele tiden.
Jeg ved, hun ville have været lykkeligere i Pittsburgh.
Jeg elsker hende højt.
Hvad er problemet? Det er tydeligt, du elsker Ellen.
Jeg er forelsket i Helen Sinclair. Det er forfærdeligt, men uundgåeligt.
Hun er så karismatisk, fremragende og smuk. En sand kunstner.
- Vi taler samme sprog. - Du er plaget af skyldfølelse.
Plaget af skyldfølelse! Skyldfølelse er noget småborgerligt pladder.
En kunstner skaber sin egen moralkodeks.
- Ja. - Hvad er så problemet?
Jeg vil give dig et råd, som jeg fik, engang jeg var i samme situation.
Magen til min?
- Hvad gjorde du? - Du må gøre, hvad du må gøre.
Hun tager Broadway med storm.
Rollen er beskeden, men...
Når hun kommer, så fortæl hende, hun får nogle nye replikker.
Lad mig sige det ligeud, mr. V. Kan jeg kalde Dem Nick?
Man piller ikke ved en succesforestilling.
Alle manuskripter når et punkt, hvor man ikke kan stille mere op.
Man kan ikke ændre plottet.
Vi er klar til premieren. Ændringer kan ødelægge det hele.
Lad os få rene linjer her.
Hun får nye replikker, eller du får knæskallerne naglet til dansegulvet!
Instruktøren siger, jeg overspiller i 1. akt.
Men ved du, hvad jeg gør? Jeg øver mig på en overlegen latter.
Den er til når Sylvia truer med at gå, og så vil jeg bryde ud i gråd.
Han siger nej, men hvorfor skal det hele være så gabende kedeligt?
- Skal vi ikke møde Nick? - Vi skal samle Nick op.
Samle Nick op? Det sagde han ikke noget om.
- Vi skal møde ham. - Var det ikke i klubben?
Jeg skal have sådan nogle gamle udslidte klude på...
- Hvad laver vi her? Er Nick her? - Ja, han har en overraskelse.
- Har Nick en overraskelse? - Følg med.
Du vil synes om det. Det har kostet Nick kassen.
Jeg bryder mig ikke om det, Cheech.
Har han en overraskelse til mig i et pakhus?
- Hvem tror han, jeg er? - Det er en måneskinssejltur.
- Gå derover. Han er derovre. - Nickie?
Olive... Der er noget, du skal vide. Du er en rædsom skuespillerinde.
Gudskelov skal jeg ikke høre den stemme mere.
25. oktober. Vi har premiere i morgen.
Olive har ikke vist sig. Vi har ringet, men uden resultat.
Hendes dublant må nok afløse i morgen.
Hør, hvordan det får liv. Måske har Olive fået sceneskræk.
Ikke Olive. Hun har ikke en nerve i kroppen.
Jeg tror ikke, hendes rygrad rører hjernen.
Hør lige. Pragtfuldt. Cheech ved, hvor hun er.
- Han er ikke dukket op. - Jeg er forelsket i den dublant.
- Det er så naturligt. - Julian.
Har I hørt det om Olive? Hun er blevet skudt.
Ude i dokkerne. Et mafiamord.
- Jeg vil snakke med dig. - Mig?
- Joe, forsvind et øjeblik. - Hvordan kunne du?
- Ingen skal ødelægge mit skuespil. - Dit? Det er anden gang.
- Skar det ikke i dig? - Vi havde overlevet det.
Er du tilfreds med det? Vi havde noget smukt.
- Jamen, at myrde hende? - Hun var en mær.
- Det er et frit land! - Så lad mig være.
Har du aldrig lært, at det er moralsk forkasteligt...
- Hvem taler jeg til! - Dublanten er bedre.
Lad mig forklare det i et sprog, du forstår.
Hun forringede bare stykket.
- Hun ødelagde det. - Okay, men fortjente hun at dø?
- Du kunne ikke fyre hende. - Hvad er du for et uhyre?
- Du må hellere gå. - Jeg må hellere blive!
- Vi er sammen om det her. - Jeg ville ikke have, hun skulle dø.
- Vælger du hende for skuespillet? - Selvfølgelig.
En dulle kan spadsere ind og spolere noget smukt?
Jeg ønskede mig et storslået stykke. Men man slår ikke ihjel for det.
Min far elskede opera, men hvis en fyr var elendig...
- Dræbte han ham? - En gang i Palermo.
Jeg er ikke en stor kunstner som du, men jeg er anstændig og moralsk.
- Hvad så med dig og Helen Sinclair? - Hvor ved du det fra?
Det ved alle, undtagen din veninde. Hvem tror du, du narrede?
Jeg er måske ikke perfekt, men du er morder! Et dyr!
Du hører hjemme i den elektriske stol.
Nu hører du her!
Ingen skal ødelægge mit værk. Hører du? Ingen!
Jeg er forelsket i Helen Sinclair.
Jeg løj for dig forleden, og det ved du sikkert.
Men du skal vide, at det ikke var mit ønske.
Jeg er ikke overrasket. Hun er enestående.
- Jeg har en tilståelse. - Du har vidst det, men tog hensyn.
Nej, jeg ses med Sheldon Flender. Vi har en affære.
- Min ven? - Han er forelsket i mig.
Han siger, kunst kræver to parter, kunstneren og publikum -
- og det gælder også sex.
Med de to rette kan det blive en kunstform.
Har du og Flender ophøjet samlejet til en kunstform?
Også forspillet. Han er vild med mig, og du vil jo ikke giftes.
En aften fik vi et par drinks og diskuterede kunst og litteratur.
For at illustrere en pointe i græsk etymologi knappede han gylpen op...
Jeg vil ikke høre mere.
Han er et stort talent. Det har du selv sagt.
Og med så stort et intellekt skaber man sin egen moralkodeks.
Jeg vil ønske dig held og lykke.
Du ser bleg ud. Vær ikke bekymret. Snart vil denne by tilhøre dig.
Gene O'Neill inviterer til middag.
Han ved, dine tekster er morbide. Han vil møde dig.
- Du bliver blændende i aften. - Det er dine ord.
Jeg er blot dit talerør. Du fylder mig op.
Og dette er kun begyndelsen.
Jeg har drøftet alle mulige nye ideer med min agent.
Jeg kan spille et utal af kvinder. Du vil opdage, hvor vidt jeg spænder.
De siger, jeg stadig kan spille sidst i tyverne, men jeg siger nej.
Tredive, højst. Vi tager op i mit hus i Vineyard.
Du kan skrive. Jeg kommer med kaffe. Gå nu. Tæppet går om et kvarter.
Jeg skal lave vejrtrækningsøvelser. Skæbnen har bragt os sammen.
Tag ham. Lad mig sidde tilbage uden en penny.
Men tro ikke, det varer ved. Det samme vil ske dig!
Sylvia, jeg forstår ikke, du er så ulykkelig -
- så dybt ulykkelig, men du skal vide...
Fordi du har taget min mand, selveste min livsnerve, din tåbe!
Det var ikke min mening at såre dig. Åh, Edgar...
Jeg har talt med dr. Philips.
Hendes udtrykkelige instrukser er, at ingen forlader stedet.
- Cheech? - Hvad sker der, mr. V?
Ikke noget. Jeg ville bare snakke.
Jeg har været i skidt humør på det sidste. Du ved, hvordan det er.
Tæppet er allerede gået. Stakkels tøs.
- Hun var blevet stjerne, ikke sandt? - Ja, vi ordner de Kustabeck-fyre.
- Gad vidst, om det nu var Kustabeck? - Hvem ellers?
Det ved jeg ikke, men vi fik et tip om -
- at Charlie K ikke var indblandet.
- Det giver ingen mening. - Ikke det?
Tingene var ved at falde til ro.
- Jeg skal holde øjnene åbne. - Hvor skal du hen?
Jeg lovede holdet i forestillingen, at jeg ville komme og sige pøj-pøj.
Jeg har fået et par venner bag scenen.
Det ligner ikke dig. Medmindre de rafler.
Når man ser de samme ansigter hver dag.
Marty så dig samle Olive op den aften, det skete.
- Mig? - Du sagde, du ikke havde set hende.
Jo, jeg havde. Jeg satte hende af i nærheden af teatret. Hvorfor?
- Du havde ikke noget imod Olive? - Nej, jeg kan godt lide hende.
Kom I godt ud af det?
Glimrende. Olive var sjov at være i selskab med.
- Bortset fra nogle brokkerier? - Ja... Vi kom godt ud af det.
Hvorfor tog du hende ikke med hen til mig?
Hun bad om at blive sat af ved teatret.
Teatret? Midt om natten?
Der var ingen forpremiere eller prøve den aften.
Hvorfor lod du hende være alene uden at komme og fortælle mig det?
Ærlig talt havde jeg et terningspil, jeg ikke ville gå glip af.
- Men du sagde ikke noget. - Hold nu op, Nick.
Jeg prøver at udrede min gæld.
Terningerne har svigtet mig på det sidste.
Jeg ved godt, du siger, jeg skal lægge det på hylden.
Jeg lovede at komme og sige pøj-pøj. De er overtroiske.
Jeg skal nok finde morderen, okay?
Vi ses.
Han gjorde det. Jeg ved ikke hvorfor. Måske havde de noget bag din ryg.
- Hvad siger du? - Rolig, jeg gætter bare.
Men Marty så dem, og den kaj er Cheechs foretrukne sted.
Kan du ikke se, han løj? Han var bange.
Jeg ved, du ikke vil høre det, men de siger, hun var løs på tråden.
- Kom ikke og sig det. - Jeg vil bare hjælpe.
Han vil bare hjælpe.
Cheech og Olive... Fjern ham.
Det går glimrende. Publikum sluger det.
Før lugtede jeg penge, nu kan jeg smage dem.
Hvad er der? Du ligner en, der overværer en fiasko.
- Hvor er Ellen? - Hun var for nervøs til at komme.
- Hvordan går det? - Fint. Du må muntre ham lidt op.
- Hvad er der? Det går jo fint. - Du myrdede Olive.
Jeg kan aldrig tilgive dig. Jeg vil blæse på, om du er et geni.
De har publikum i deres hule hånd.
Cheech, det er forbi. Du er færdig.
Gå ud i salen. Du går glip af min store scene.
Så du første del?
- Det er nok! - Hvor er Cheech?
Ud med dig! Undermåler.
Du har kastet din sidste terning.
Jeg er i haven, Sylvia, i rosenbedet.
Skat, hvis vi bare havde et barn.
Vi har været det igennem.
Den sidste replik i skuespillet...
Sig til Sylvia Poston...
...at hun skal sige, hun er gravid.
Det vil være en fantastisk finale.
- Hvor er det storslået. - Nej, ti stille. Ti stille.
"Et mesterværk"
"Overvældende teater"
"Et kunstværk af højeste kvalitet"
"Et stærkt øjeblik optræder i 3. akt, da løjtnanten genser elskerinden."
"Vi hører fjerne skudsalver -"
"-der sætter løjtnantens militære fortid -"
"-og voldelige karakter i tydeligt basrelief."
"Forfatteren og instruktøren David Shayne er årtiets fund."
- Hvor er David? - Er han ikke her?
Flender! Flender, vågn op. Det er David Shayne.
Jeg skal snakke med dig. Kom nu, Flender.
Hvem har vi her? Den store Broadway-succes.
Jeg laver kunst, der ikke er beregnet til opsætning.
- Er Ellen der? - Hun er her ikke!
- Jeg vidste, du havde det i dig. - Du tog fejl.
Jeg har et spørgsmål. Elskede du mig som kunstner eller som mand?
- Begge dele. - Hvis jeg nu ikke var rigtig kunstner?
Jeg kan elske en mand, der ikke er kunstner -
- men ikke en kunstner, der ikke er en mand.
Det er bare ord. Vi er sammen nu.
- Vil du have Flender? - Han er en god elsker.
Jeg har været i seng med Flender. Han var mådelig.
Rita. Det er flere år siden i din periode med fri kærlighed.
Sammen med mig er han uforlignelig.
Interessant. Mener du det rent mekaniske?
- Hans teknik er fænomenal. - Du forveksler sex og kærlighed.
Nej, kærligheden er dyb, sex er et spørgsmål om få centimeter.
Nej, I er helt på vildspor. Sagen er, at jeg kan flere gange om dagen.
Hvor kommer kvantitet ind i billedet?
Kvantitet påvirker kvalitet. Det siger Karl Marx.
- Nu taler vi økonomi. - Sex er økonomi.
Ellen, kom ned. Jeg vil tale med dig. Jeg elsker dig. Kom herned.
- Godt. - Hvad med mig?
Du er skøn, men jeg kan ikke glemme David.
Hørte du ikke, jeg skreg "David!", da jeg kom?
Jeg troede, du råbte "Bliv ved!"
Flender, lad dem nu være. Kan du ikke se, de elsker hinanden?
Jeg er færdig med at lege boheme.
At indtage ost og vin og analysere kunst på caféer. Det er forbi.
Jeg elsker dig. Jeg vil giftes med dig.
Men du er en succes. Hvorfor den pludselige forandring?
- Jeg har spildt tiden. - Men du er kunstner.
Nej. Jeg forklarer det på toget tilbage til Pittsburgh.
Jeg ved kun to ting: At jeg elsker dig, og at jeg ikke er kunstner.
Nu er det sagt, og jeg føler mig fri. Jeg er ikke kunstner.
- Vil du gifte dig med mig? - Ja.