Jag heter Lidia Simmons och jag är tolv år. Här är mina memoarer.
Jag kan inte säga mycket om mig utan att berätta om min bror Stu.
Stu hade varit tystlåten hela våren-
- kanske för att pappa hade åkt för att leta efter jobb-
-och inte kommit tillbaka.
Pappa hade åkt sin väg förr. Efter tiden i Vietnam var det upp och ner.
Mamma jobbade dubbelt-
- och vi var utfattiga som alla andra i Juliette i Mississippi.
Men den här junimorgonen 1970 var annorlunda.
Blommorna var utslagna. Sommaren var här och vår far var hemma igen.
SIMMONS OTJÄNLIG BOSTAD
Det ser ensamt ut.
Det är det ensammaste jag har sett.
Mamma säger att kriget förstörde våra liv.
Det var därför han inte hittade jobb och har varit borta så länge.
Utan det förbannade kriget skulle vi haft huset kvar.
Det var termiter i huset. Därför blev det utdömt.
- Vi ses sen. - Bli inte arresterad.
Jag visste att han skulle prata med pappa som om inget tid hade gått.
Ingen i vår familj sa hej. Det var nog så vi slapp säga hej då.
Visst hade vi fina stunder här?
Ja, det hade vi.
Simmons? Ditt hus brinner igen.
Åh nej! Nej, nej, nej.
- Hur gick det? - Det gick bra.
Du skulle bara våga, Stu.
Väck din pappa och säg att frukosten snart är klar.
Pappa?
Pappa? Pappa!
Pappa!
Jösses.
Hur är det?
Det är bra.
Förlåt mig.
Hej.
Ägg och allt. Se, vad fint det ser ut.
- Är det inte överstekt? - Nej, inte alls.
Jag låtsas vara en svältande indian med en sista korvbit.
Jag slogs om den med en annan indian.
Den föll i elden och är allt som kan rädda mig från döden.
- Jag är indianen. Hit med den. - Ge tillbaka den.
Stu, vill du läsa bordsbönen?
Gode Gud, välsigne maten, snälla.
Tjena, idioten.
Nu räcker det, hör ni det? Sluta nu.
Gick det bra?
Säg åt din syster att hon ska få.
Det ska jag, din dåre.
Du ska också få stryk, Simmons.
Vad handlade det om?
Jag vänder ryggen till och du hamnar i slagsmål.
- Vem är det? - Lester Lucket.
Han skickade Lidia till ferieskolan.
Hon slog honom med en sten och han sa att hon hade fuskat.
Slog hon honom med en sten?
Han kallar henne jämt fula saker. Så hon svor att slå ut alla hans tänder.
- Jag måste prata med henne. - Hon började bra.
Gör hon något annat jag bör veta?
Hon gör mycket, men du borde nog inte veta det.
Jag tog inte hit dig för att döma i en boxningsmatch.
Jag ville berätta en sak. Jag har skjutit upp det.
Du vet ju att jag har varit ute och letat jobb.
Det är inte helt sant.
Sanningen att säga så har jag varit på sjukhus.
Varför då?
Det har att göra med min tid i kriget.
Jag blev tokig ett tag.
Läkarna kallar det posttraumatisk stress.
Minns du att jag brukade göra konstiga saker?
Det berodde på smärtan i mitt huvud.
Jag ska berätta något mer.
Jag fick tre jobb efter kriget.
Jag blev av med allihop på grund av drömmarna.
Det var inte för att jag inte klarade jobbet.
De har märkt att många män som ger sig ut i krig-
-inte är sig lika efteråt. Många män.
Men inte jag.
Jag blir helt klart bättre.
Vi går tillbaka till kaffet och munkarna.
Visst drömde du en sån dröm i morse?
Vad handlade den om?
Jag har nog inte berättat om min vän i marinkåren.
Dodge. Mamma har sagt vad han hette.
- Hon menade inget illa. - Det är okej.
Dodge och jag var goda vänner. Vi hade varit ihop under träningen.
En natt skulle vår pluton patrullera en by väst om Khe Sanh.
Byn hade tagits av NVA och sen återtagits av oss så många gånger-
- att invånarna tvingats gräva egna skyttegravar.
- Vad är problemet? - För lång tid i bushen med dig.
Så länge jag har varit här har du varit bakom mig.
Dodge och jag var goda vänner.
Han var en riktig stor jävel. Ursäkta, men han var det.
Han var den störste... Den störste man jag känt.
Vi gjorde allt ihop.
Dodge!
Kalla på mer artilleri.
Ner! Ner!
Dodge, ner med dig!
Röd flagg.
Vad hände sen? Vad hände med Dodge?
Kom då, Stu!
Jag kan berätta någon annan gång.
Du ska gå och bygga på kojan-
-och jag måste hitta ett jobb.
Lycka till, pappa.
Lidia Simmons, lämna Lipnickis tomt nu, innan din pappa får veta det.
- Det är en order. - Jag ser ingen, Elvadine.
- Jag hörde något. Vi måste dra! - Oroa dig inte. Ingen är hemma.
Tänk om gubben Lipnicki hoppar fram och äter oss.
Du oroar dig för mycket.
Vi drar!
Titta på allt fint skrot.
Vi kan bygga en gigantisk koja. God jul, mina damer.
Du fattar inte. Vi bryr oss inte om att bygga din dumma koja.
Vad i helvete?
- Vi sticker. - Tyst. Jag vill se på.
Det är Leo Lipnicki.
- Rena självmordet. - Jäklar.
Där är Arliss.
Är de galna eller?
Pratar ni om min familj?
Hej, Ula. Hur mår du i dag?
Prata inte med mig. Se inte på mig.
Arliss! Leo! Jag har tagit några inkräktare.
Det var trevligt att träffas.
- Vi drar härifrån. - Ta fast dem, Willard.
- Sluta. - Jag ger mig.
Vi ska lära hans vänner lite hyfs.
Vi börjar på en vers och de avslutar den.
Om det inte rimmar ska han äta en jordkoka.
Hittade du på det nu? Snyggt.
Hörde du, inkräktare? - Vem kan en vers?
Jag kan en: Här sitter jag och äter en majskolv.
Kom igen, inkräktare. Du ska rimma på "majskolv".
Här sitter jag och äter en majskolv.
Chet leker med Barbie och Stu äter bajskorv.
Släpp honom! Slåss med någon lika stor som du.
Är ni rädda för ett rättvist slagsmål?
Det ligger något i det. - Ebb.
Stu. Du får inte bli dödad.
Ta honom!
Säg att du ger dig!
Han dödar dig.
En gång till.
- Vad gör ni, ungar? - Inget.
- Han råkade ramla. - Ut härifrån innan snuten kommer.
Stenbrottet är vårt. Kom inte hit om ni inte vill åka ambulans.
Välj ett finger.
Vi går härifrån.
Någon borde komma tillbaka och ge dem stryk.
Jag menar det. Min bror har fler fyrverkerier än Ho Chi Minh.
Vi stänga in oss i kojan. Då kan de inte ta oss.
Vad säger du, Stu?
Stu?
Det var kul. Kom, vi går till trädet.
- Har du en cigg extra? - Har du inga egna?
Jag riskerar mitt skinn hela förmiddagen för din skull.
Jag borde åtminstone ha rätt att puffa på en cigg.
Vadå riskerar ditt skinn?
Vad kallar du att gå till-
- de bonniga banjospelande typernas tomt och sno allt deras skrot?
Får de veta att vi snott av dem-
- lär de smälla min häck så den blir platt som din.
Du gick aldrig in på tomten. Det var jag som tog allting.
Och ta negerläpparna från min cigg.
- Ursäkta, vad i helvete sa du? - Vadå? Hit med min cigg.
- Du vet mycket väl. Stick. - Du säger det till dina vänner.
Strunta du i hur jag tilltalar min sort.
Ni bråkar. Vad har jag missat?
- Förlåt. - För vad?
Du har något som är mitt. Min humörring.
- Var är mitt snäckhalsband? - Du ska få det.
Jag har sagt förlåt.
Mamma säger att jag inte ska umgås med någon som förolämpar mig-
-även om det är min bästis.
Jag gör ett undantag, men bara på prov och jag glömmer det inte.
Sätt tillbaka ögonen i skallen och sätt fart.
Vilket slöseri med tid. Jösses.
Vad jag måste utstå...
Säkert att det är en genväg?
- Jäklar. - Det är inte sant.
- Vad värdelöst! - Kom nu.
Det här är vårt ställe. Vi snor aldrig era idéer.
- De ger sig inte. - Hur vet du det?
- Vi tävlar om det. - Kan du springa fort?
Jag dör hellre än förlorar ett lopp mot min bror.
Till trädet. Ett, två, tre!
- Lika. - Gissa vilka som ska dela? - Orättvist.
Vi flickor var där först, och tävlingen blev oavgjord.
- Vi har försökt det. - Då vill jag ha grejerna tillbaka.
Lugna ner er nu!
Okej?
- Försök att hålla er sams en dag. - Men, pappa...
Om ni inte kan samarbeta måste ni ge varann utrymme.
Ni får dela på den.
Pojkarna har den på förmiddagen när flickorna är i skolan.
På eftermiddagen ger ni er av och låter dem vara i fred.
Och jag vill inte höra talas om att du slåss igen.
- Är det uppfattat? - Ja, sir.
Pappa?
Får jag locka håret på dig med gelé?
Jag kan locka dig med en sån här.
Vem skulle hjälpa mig med tvätten, Lidia Joanne?
- Lovar du? - Ja.
Jag kommer.
- Hur mår du nu för tiden, Elvadine? - Mitt liv är en katastrof. Ni?
Ganska bra.
Elvadine, Amber. Hjälp mig med tvätten.
- Adjö, mr Simmons. - Adjö, mr Simmons.
Adjö, Elvadine och Amber.
Jag är stolt över att du delar kojan med din syster.
Behandlar du henne väl står hon alltid på din sida.
- Vad har hänt med läppen? - Jag blev sparkad i ansiktet.
- Av vem då? - Syskonen Lipnicki.
Då ska jag kalla dem syskonen Lip-kicki.
Eller Lip-dicki.
Bråkar du med dem också?
Jag håller mig lugn, men ibland vill jag vrida nacken av dem.
Ibland behövs det bara bråkdelen av en sekund-
- att göra något man ångrar resten av sitt liv.
Stuart, ibland är det för mycket.
Hur som helst, jag fick jobb i dag.
- Jag ska jobba för delstaten. - Lägg av.
- På riktigt? - På er gamla skola.
Jag är den nye expeditionsvakten.
Mamma! Pappa ska bli vaktis på skolan.
Visst är det underbart?
Synd att jag har gått ut. Annars kunde vi ha umgåtts.
- Det är alla tiders, pappa. - Tack.
Vi ses!
- Pappa? - Ja.
Kom hit ett tag.
- Det är nog färdigt. - Jag lagar radion.
Kom nu, pappa. Du lovade ju. Sätt dig.
Lidia... Vad ska du göra med det?
- Jag ska bara våga det. - Vadå?
Jag ska bara våga det.
Jösses, pappa.
Pappa, varför pratar inte du och mamma med varann?
Jag har varit borta länge. Vi ger varann lite utrymme.
Ge dig in på hennes yta.
Du måste krama henne ibland, annars känner hon sig inte omtyckt.
Jag ger dig det rådet eftersom du verkar vara borta.
Jag tar det till mig.
Lidia föreslog att vi skulle dansa.
Om du fortfarande vill hålla mig i hand.
Jag har väntat länge på frågan.
Du har till och med fixat håret.
Det var första gången jag såg mamma gråta av glädje.
Men pappa kanske trampade henne på tårna.
TILL SALU
Ursäkta mig, tjockis. Måste du verkligen sjunga?
Vet du att jag går på diet? Jag har en vävnadsåkomma.
- Du har en godisåkomma. - Kul, Marsh.
Flickorna ger mig en hjärtattack. Vi kastar ut dem.
Hon är nog halv ett. Ni ska sticka. Du vet vad pappa sa.
Vad pratar hon om? Vad har din pappa sagt?
Måste vi dra halv ett varje dag? Skulle inte tro det.
- Jag vet det. - Vem frågade dig, knubbis?
Jag kan banta, men du är alltid ful.
- Jag tänker sparka dig där bak. - Det funkar inte, Lidia.
- Någon måste bestämma. - Kan det möjligen vara du?
Ska vi tävla om det?
Den som vinner bestämmer. Förloraren lyder.
Om vi vinner blir ni våra slavar då?
Stu!
- Vad tävlar vi om? - Vi gör en lista med skrot.
Ni ska hämta alla grejer på listan.
Om ni gör det bestämmer ni, annars måste ni lyda oss.
Vi gör det.
Hur ska vi hitta en spis, en plaskdamm och en fåtölj?
Håll ögonen öppna och munnen stängd.
Tänk om vita Lipnicki skjuter oss?
Varför tror du att han gör det?
Jag skulle göra det i hans ställe, och jag skulle nog sikta på mig.
Allt kommer från vårt gamla hus. Där är vår spiselkrans.
Tänk att de tog vår spiselkrans.
De tog säkert alltihop. Lipnicki, den gamle tjuven.
Han äger inte ens marken, och så stjäl han våra saker.
Det är Billy Lipnicki. Jag visste att han var här.
Tyst, Billy. Vi åker dit allihop.
Nu tar jag dig. Du kommer inte undan, snorunge.
Ta honom innan vi blir ihjälskjutna!
Sluta, Billy. Jag gör dig inte illa.
Lugna ner dig. Lovar du att inte skrika?
Har någon av er pengar?
Jag har bara tio cent.
Om du håller tyst får du en tiocentare varje gång vi kommer hit.
- Jag sitter fram. - Jag skjuter.
Jag kör.
- Får de tag på något av det? - Knappast. De är nog hos Elvadine.
Det här är coolt.
- Det var kul. - Det var jättekul!
- Vad äckligt det luktar. - Man dör av gaserna.
Det kan vara en latringrop. Här växer giftek.
Om vi hade åkt igenom här skulle vi fått världens klåda.
Där är de. Jag sa ju det.
- Syskonen Lipnicki är här. - Bravo, Lester.
Vi borde lära dem en läxa.
Du tänker väl inte det jag tror att du tänker?
De ser inget därifrån.
- Tror du att det funkar? - I så fall är det värt det.
Vi ser om de flyter.
Det här är vårt område. Lämna vagnen.
- Vad är inte ert område? - Jag skulle inte åka ner.
- Det är läskigt. - Vi kan åka ner var vi vill.
- Jag varnade er. - Titta bara.
Vilken vidrig stinkande skit!
Det luktar som en röv här.
- Du ska få stryk, Simmons! - Ta ett bad först.
Då kan vi inte lukta oss till er.
- Åh nej. - Pojkar...
Spis, plaskdamm, fasad och fåtölj.
Börja bygga, slavar.
Vi bygger med deras grejer och sen kastar vi ut dem.
- Det kan vi inte. Vi har lovat. - Och? Ingen litar på mig.
Som sagt, börja bygga, slavar. Efteråt ska ni måla den.
Vi tänker inte göra det ni säger.
- Vi var överens. - Inte längre.
- Kom igen, Marsh. - Jag är inte slav åt några flickor.
Chet, lyft upp mig så jag når grenen.
- Jag drar härifrån. - De hittade ju bra grejer!
Ska ni verkligen dra?
Har Howdy Doody trätestiklar?
Smitare!
Vem ville ha pojkarna här? Nu kan allt bli vårt.
Kan ni föra mer oväsen med bilen?
- Ursäkta mig, mrs Higgens. - Försök inte se på mina bröstvårtor.
Hej, älskling. Hur har din dag varit?
Älskling?
Jag fick gå från jobbet.
Va? Varför då? Det har inte ens gått en vecka.
På något sätt fick de veta att jag varit på mentalsjukhus.
Sa du att du ville skrivas in för mardrömmarnas skull?
De sa att det inte var personligt.
Enligt lagen får man inte arbeta nära barn-
- om man varit på mentalsjukhus eller korrigeringsanstalt.
Det är regeringens fel att du kom dit och nu får du sparken-
- som om du var kriminell. Vad är det frågan om?
Vi har mina två jobb, och vi kan få matkuponger.
Matkuponger?
Gud välsigne Amerika.
Man får allmosor men inget jobb.
- Säg inget till barnen. - De får veta det ändå.
Jag vet det. Jag ska berätta det.
Men jag vill må bättre först.
De ska inte tro att världen är emot oss.
Min far brukade säga en sak.
"Inget du gör under din livstid spelar någon roll."
Och Lois, av allt folk har sagt är det vad jag har hållit fast vid.
Det förklarar nog varför jag tog värvning.
Det var en chans att göra något bra.
Sen lät jag min bäste vän dö för att jag inte var modig nog...
Sluta. Du gjorde det du trodde på.
Barnen ska inte tro att de är maktlösa på grund av mig.
Allt de gör här i världen får konsekvenser.
Våra barn tror på mirakel, att allt är möjligt.
Så länge de tror det så kommer de att bli något.
De kommer att åstadkomma något.
Då har jag åstadkommit något.
Jag ska hitta ett jobb.
Jag ska det.
Jag behöver fem man. Du med hängslen.
Du i jeansjacka. - Du med termosen.
Han kan behöva lite hjälp.
Det är för varmt för att jobba. Jag kan få slag.
- Vi får inte upp den. - Vi har den nästan.
Stackars sate. Han vill bygga den så gärna att han står ut med allt.
Titta, vad han svettas.
Jag blir tårögd av att se det.
Vill ni få upp den? Varför frågar ni inte mig?
- Dra upp den. - Kan du inte vara artigare?
- Snälla? - Flytta på dig, lättviktare.
- Vi drar. - Vänta.
Herren är min herde, mig skall intet fattas.
Halleluja!
Jag visste att du kunde.
- Kom igen. - Hur gjorde du?
- Jag fattar inte. - Det är till salu.
Det har återtagits. Banken har försökt sälja det i 14 månader.
Ingen vill ha det eftersom tågspåret är så nära.
- Visst är det sorgligt? - Huset är fallfärdigt.
- Hur vågar du? - Färgen flagnar. Trasiga fönster.
Det behövs bara läppstift och rouge. Huset är fint. Ta en bättre titt.
Det har bra rör och en stadig grund.
Det håller oss svala på sommaren och varma på vintern.
Det ger oss rent vatten, och då menar jag från rören.
- Men, pappa... - Hör vilket tryck.
- Jag blir tårögd. - Du har blivit helt galen.
Det talar till mig.
Och vad säger det?
- "Du kan köpa mig." - Sa det något om pengarna?
Nej. Jag vill visa en sak.
Jag tror att det blir ditt rum.
- Det är det största jag sett. - Där uppe står ett toalettbord.
- Hur vet du det? - Jag kikade in sist jag var här.
Din mamma har alltid drömt om ett gammalt toalettbord.
Här ska jag bygga en fransk potta åt henne.
En sån där bidé.
"Walter Croulys hem."
De nya ägarna är inga andra än...
vi.
Stu...
Det kommer ta tid för mig att få ihop tillräckligt med pengar.
Jag vill överraska din mamma.
Tror du...
att vi kan hålla tyst om det?
- Jag ska inte berätta för någon. - Bra.
Låtsas vi bara att vi ska köpa stället?
Vi hoppas. Så länge vi hoppas finns det en chans.
Vi ska plocka och sätta dem.
Mannen där säger att du vet något om ett gruvjobb.
Dra åt helvete.
- Förlåt, var det något jag sa? - Driv med någon annan i stället.
Jag är trött på att ni skämtar om min bil!
När jag får chans till ett bra jobb så pajar bilen.
Jag är trött på att folk skämtar om min bil, men den går.
- Gör den? - När jag har råd med bensin.
Om du hör något om ett bra jobb så har jag en bil.
Vi kan äta middag hos mig i kväll och tala om saken.
Var bor du?
Varför får vi jämt potatis? Mos, stekt potatis, bakad potatis.
Hej, allihop.
- Här är min nye vän Moe Henry. - Hejsan.
- Vill du äta något? - Tack, gärna.
- Moe och jag har fått jobb i gruvan. - Grattis, pappa.
Men om jag inte är där i morgon ger förmannen jobbet åt en annan.
- Moe vet hur jag kan få ett kort. - Precis.
Men det kostar 50 dollar.
- 50 dollar för ett fackmedlemskort? - Var får du det ifrån?
Berätta om dollarn.
Moe ska åka med mig till jobbet och betala en dollar om dagen.
För bensinen.
Det betalar tio gånger mer än nu.
- Varför är det så, Stephen? - Motarbeta mig inte.
Pappa! Jag har fem dollar om du vill ha.
- Jag har nog 17 dollar. - Då blir det 18.
Jag har 800 coca cola-flaskor. Det borde bli minst 35-40 dollar.
- Sparade inte du dem för... - något särskilt? Just det.
Som nu. Er pappa har fått sitt livs bästa jobb.
- Grattis, Stephen och Moe. - Tack, mrs Simmons.
Vi måste skynda oss innan de stänger. - Moe.
Får jag följa med?
Det är nästan 80 km till gruvan. Klarar Flossy det?
Du har samlat dem i sex månader.
Nu är allt borta för ett jobb han blir av med på en vecka.
Följ med ut.
Hon är körd igen.
Vad har du för problem?
Du. Du har inga bra skor.
Du äter knappt, och du jobbar jämt.
Pengarna var en chans för dig, men du ger bort dina chanser.
Hör på mig.
Din pappa har alltid kämpat för att vi ska få det bättre.
Han har det svårt, och han har behandlats illa.
Därför behöver han vår hjälp ännu mer.
Om du inte vill hjälpa till är det okej.
Du följer din instinkt.
Men jag låter dig inte tala illa om honom.
Han är en del av mig.
Om du förminskar honom förminskar du mig.
Du förminskar dig själv.
Pappa?
Ska du gå och lägga dig igen?
Vad gör du uppe så sent, Pocahontas?
Jo, jag drömde att jag måste kissa, och när jag vaknade var det sant.
Stu säger att drömmarna gav dig ett nervsammanbrott-
- och det var därför du åkte i väg. Ska du åka bort igen?
Jag ska ingenstans dit du inte får komma.
- Tror du på änglar? - Javisst.
- Varför då? - Tror inte du på något du inte ser?
Nej. Tror du att jag har en skyddsängel?
- Du har säkert ett dussin. - Som vem då?
Din farfar vakar nog över dig.
Sa inte du att han var alkoholist?
Lidia, hon är två på natten.
Pappa, när du blir gammal och dör-
- får du sparka den som vakar över mig och ta jobbet själv.
När Herren kallar på mig ska jag fråga honom om det.
Men nu ska vi gå och lägga oss.
Jag har skurit mig i armen. Nu har jag 31 ärr. Fler än du.
Knappast. Jag har fler ärr än Frankenstein.
Den här vägen.
Det räknas inte att bränna sig själv. Det ska vara en olycka.
- Det kliar som på en våt hund. - Du luktar som en också.
- Rör du dig runt Pluto? - Nej.
Vi gör aldrig något bra. Jag hatar stan, kläderna, skorna och huset.
Säg att du hatar hela universum och låt våra öron vila.
Hon räknar upp allt hon hatar varje dag.
Kusten är klar.
- Du var duktig. - Tack.
Folk sa att Billy Lipnicki var tokig och talade med andar.
Jag visste bara att han älskade tiocentare.
Jag visste inte att min pappa den dagen tagit fram bästa skjortan-
- strukit den noga och valt en slips för att se prydlig ut.
Han ville köpa ett hus på auktion.
Tjuvstannar Flossy igen?
Kom igen, Flossy.
Ta bort skrothögen från vägen!
Kör om, idiot!
- Tjuvstannar hon igen? - Ja.
- Han gör det för att retas. - Därför körde han ut framför dig.
Vad fan?
- Pappa! Han kör på vår bil. - Jag märker det.
- Gör någonting! - Ska jag ställa mig emellan?
Sluta kör på oss, din fete jävel!
Säg inte så.
Vad tusan säger du? - Lär du din son att tilltala vuxna så?
Nej, men när du körde på oss blev han lite upprörd.
Han lurade in oss bland giftek.
Han fick mig full av dynga.
- Har du slängt honom i latringropen? - Nej!
Du ljuger, du ljuger på tuttarna suger!
Ljuger du för mig, pojk?
Vi glömmer det här.
Våra ungar överlever, och bilarna har klarat sig.
Är du fräck? Om du vill slåss kan vi göra det på en gång.
Jag tror inte på slagsmål.
Du gör inte det, va? Din skiträdda mespropp.
Så är det.
Han luktar i alla fall inte skunk.
Vad sa du? Jag ska knäcka nacken av dig, lilla skitunge.
Jag kan inte tillåta att du rör vid min son.
Jag bestraffar inte dina barn.
Du kan ramma min bil och säga vad du vill-
- men om du ger dig på mitt barn så kan jag bli tokig och döda dig.
Nu ber du min son om förlåtelse.
- Förlåt. - Det var vänligt.
Min son har något att säga.
Be mr Lipnicki om förlåtelse.
Be om förlåtelse för det du sa.
Förlåt, mr Lipnicki.
- Vi sticker. - Ni ligger risigt till.
- Varför? - Ni har stulit från Lipnicki.
- Jag hade tillåtelse. - Det tror jag inte.
Jag tänker skvallra, och då får du stryk.
- Säg inget, Lester. - Ge mig ett skäl.
- Visst ska du gå ferieskolan igen? - Och?
Om du kniper käft så gör jag alla dina läxor.
Om jag får sämre än B i betyg så tjallar jag.
INGEN NEDRE GRÄNS
- Vill ni göra gott intryck? - Vi försöker.
Banken vill avskräcka snåljåparna-
- och föreslår ett första anbud på 5 000 dollar.
Vissa har lämnat checkar på en femcentare.
Det orsakar stora problem.
Min check är knappast på 5 000 dollar.
Tror ni ändå att jag har en chans?
Jag vill säga ja, men jag vill inte ljuga.
Har ni övervägt att köpa husvagn?
Det står: "Ingen nedre gräns".
Det stämmer.
Jag gillar det vita huset mest.
Ger du det en turpuss?
Lycka till.
Ska vi köpa sockervadd till din mamma och syster?
Stanna där.
Två stycken, tack.
Pappa? Pappa?
Pappa?
Pappa!
Man kan inte köpa hus med matkuponger.
Nej, Willard. Hans pappa har jobb. Han plockade ju potatis på fältet.
Men han kanske stal potatisen.
Hallå!
Nu räcker det.
- Jag hatar dem! - Lugn.
Gå härifrån. Fortsätt med det ni gjorde.
Det är väl mitt fel. Jag kan inte hejda mig, så hur ska du kunna det?
Du, inkräktaren! Jag vet ett hus din pappa har råd med.
Fast nu bor några rödhakar där.
Sätt dig i bilen.
- Det var de som gav mig stryk. - Jag vet vilka de är.
Varför gav du då bort sockervadden?
För att de antagligen inte har fått något på länge.
Jösses. Vad duktiga ni har varit. Var får ni alla grejer ifrån?
Jag vet inte. Lidia får tag på dem.
Stu.
Har du pratat med syskonen Lipnicki?
Det är självförsvar. Du krigade för folk du inte kände.
Ja, för jag ville hjälpa människor.
Men jag dödade fler än jag räddade.
Jag miste fler vänner än någonsin.
Jag förlorade min värdighet, mitt hem.
Jag förlorade nästan min familj.
Det var inte ditt fel. Det var rätt att gå ut i krig.
Jag borde nog berätta klart om mardrömmarna.
- Pappa... - Lyssna nu.
Jag har berättat för dig om min vän Dodge.
Vi hade tränat ihop och svurit att hålla samman i alla lägen.
En sprängladdning exploderade, och jag hörde honom.
Dodge ropade på mig.
Stephen!
Han var skadad. Vi var alla skadade.
- Du och jag, kompis. - Du och jag.
Vi ska sätta oss på nästa buss härifrån.
Håll i dig.
Jag bar honom så långt jag kunde.
Du och jag, kompis. Du och jag, kompis.
Vi kom till helikoptern precis när fienden närmade sig.
Alla i kompaniet hade dött, bara vi två var kvar.
Skynda på. Vi åker!
Jag var livrädd.
Vi kan bara ta en man ombord.
- Det går bra. - Vi lyfter inte med mer än en.
- Vi måste försöka. - Fienden kommer. Du måste välja!
- Jag kan inte lämna honom. - Det är ditt val.
En av er eller ingen.
Jag kan inte lämna honom. Förstår du det?
Vi är inte fienden.
Dodge var så illa däran att han inget förstod.
Jag var så rädd för att lämnas kvar att jag...
la ner min bäste vän och bad honom att gå med Gud.
Han släppte min hand och slöt sina ögon.
Jag klev in i helikoptern och flög i väg.
Två dagar senare-
-gav mitt land mig purpurhjärtat-
-och bronsstjärnan för tapperhet.
Varför tvingade du dem inte att ta med honom?
Eftersom jag var från vettet.
Striden hade tärt på oss, och alla var vansinniga.
Det är vad jag har kämpat med...
under alla år.
Jag har försökt förlåta mig, förlåta mitt land...
Jag kan inte hindra att du slåss.
Men om du vill veta vad jag tycker...
så kan människan bara känna trygghet och lycka genom kärlek.
Det är där män hittar sitt mod och länder hittar sin styrka.
Det är där Gud gör sina mirakel.
Och om kärleken saknas...
är inget i världen värt att slåss för.
Jag ska försöka bli sams med syskonen Lipnicki.
Det vet jag att du ska.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig också.
Du är min son.
VARFÖR MITT LIV ÄR SOM EN SKÅL KÖRSBÄR
God morgon, flickor och pojkar. Jag heter miss Strapford.
I sommar ska vi bekanta oss med-
- vad jag anser vara den bästa lilla bok som har tryckts.
Titeln är: "Varför mitt liv är som en skål körsbär".
Visst är det en spännande titel?
Ursäkta mig, gumman. När läraren pratar är det artigt-
- att hålla mun stängd och lyssna. Förstått?
Ja, fröken.
När vi har läst ut boken-
- ska vi ägna tiden åt att skriva våra memoarer.
Då ska ni visa mig varför era liv...
är som en skål körsbär.
Nu ska vi ordna upp klassrummet lite.
Du är en lång pojke. Byt plats med den lilla flickan längst bak.
Ta dina saker.
Du med hörapparaten!
Sätt dig där bak. Skruva upp den lite, bara.
Gumman, slå dig ner längst fram.
Du är en stor flicka och ser säkert fint allra längst bak.
Lilla flicka, sätt dig där bak med din vän.
Visst blev det bättre?
- Negerälskare. - Håll tyst.
Färgade flickan, jag sa ju åt dig.
Jag sa inget.
Jag hörde att du viskade.
Ställ dig och säg vad som var så viktigt att du måste avbryta mig.
Men jag sa ju inget.
Det gjorde du, och jag vill höra vad det var.
Alla väntar.
- Hon har redan sagt det. - Hon kan tala för sig själv.
Då så. Jag ska berätta.
Jag sa: "Elvadine, vad har du att skriva om?"
"Du har gått i sexan hela ditt usla liv. Du har ingen pappa."
"Du kommer aldrig längre än dina fötter bär."
"De enda pengar du har haft"-
- "var 20 dollar du fick på födelsedagen av din morbror i fjol."
Men det var inte för att jag fyllt år.
Det var för att jag legat i hans knä och blivit smiskad utan trosor.
Och så kommer ni och sätter mig längst bak där jag inte ser bra-
- vilket betyder att jag inte lär ta examen i år heller.
Bara för att en vit man har sagt att livet är som en skål körsbär-
- ska jag hitta på något som passar. Bra.
Jag skriver hur kul det blir att få 20 dollar till.
Spelar roll vad han vill göra.
Jag ska skriva om hur mammas nye man kanske slutar dricka-
- och blir snäll och adopterar mig och låter oss slippa leva på bidrag.
Och till slut är det frid och fröjd. Livet är en skål full av körsbär.
Men helt ärligt, miss Strapford-
- tycker jag att ni, boken och hela lektionen-
-är en skål full av skit.
Gå till rektorsexpeditionen... nu.
Hörde ni inte ett enda jävla ord?
Ursäkta mig?
Det var hennes sanning. Ni har inte rätt att skicka ut henne-
-eller kalla henne lögnare.
Mamma säger att folk som beter sig illa är korkade.
Därför ska jag hjälpa till.
Hon ska sitta långt fram så att hon ser.
Hon ska inte heta "färgade flickan". Lär er hennes namn.
Alla mina vänner har namn.
Och hon råkar vara min bästa vän. Hon heter Elvadine.
REKTORSEXPEDITION
Jag skrev mina memoarer åt miss Strapford och sommaren gick.
Pappa fick jobb och pumpade vatten-
- ur en övergiven del av marmorgruvan två kommuner norrut.
Det var ett bra jobb, för det fanns flera miljoner liter vatten.
Ingen har jobbat i de här delarna på 20 år.
Det är ganska kusligt.
- Vad var det? - Jag vet inte.
Moe!
Hjälp!
- Jag kan inte röra mig. - Jag ska se efter.
Stephen? Klarar jag mig?
Det här kommer inte kännas bra.
Det är ingen idé.
- Gå ut medan du kan. - Det kan jag inte.
Du är skyldig mig tre dollar för bensinen.
Fast ditt ben går av på tio ställen så tänker jag rädda dig.
Nu känns det mycket bättre.
Tredje gången gillt. Bit ihop och var beredd att simma.
Jag heter Lois Simmons. Stephen Simmons är min man.
- Har han klarat sig? - Jag hoppas det.
Moe! Vad har hänt?
Stu. Han räddade mitt liv. Din pappa räddade mitt liv.
Pappa!
- Vad har hänt? - Gå undan nu.
Pappa!
- Överlever han? - Andra har klarat sig.
Men det som håller honom i livet har inget med läkarvård att göra.
Han har stora skador i bröstkorgen. En lunga har kollapsat.
Hjärtat är illa däran.
Pappa.
Åh, pappa.
De sa att han borde ha dött genast.
De kände inte min pappa, och han höll sig kvar.
Stu sa inte mycket om den dagen. Han satte i gång med kojan.
Under den dagen och till sent var han mer upptagen-
- än en enbent man i en rövsparkartävling.
Det var gryning när Stu slocknade.
Samtidigt fortsatte lille John D. Rockefeller kamma in pengar-
- och bida sin tid tills han kunde spendera dem.
Har du en påse?
Och han spenderade dem på riktigt.
Arliss! Leo! Willard!
Ta hit era värdelösa lemmar.
Titta på honom!
- Han kan inte röra sig! - Vad är det med honom?
- Det ska du tala om. - Jag vet inte. Glasskoma?
Han är din bror, för tusan. Du ska ta hand om honom.
Om er mamma såg hur ni beter er skulle hon komma ner från himlen-
-och döda er allihop.
Jag borde ge er ett stort kok stryk för att ni låter honom ligga där.
Tvätta av honom innan myrorna tar honom.
Om någon av er lämnar gården utan honom blir det på en bår.
Res dig. Det är ditt fel att jag nästan fick öronen avslitna.
- Vi borde aldrig fått dig. - Var kom det ifrån?
- Ett flygplan släppte ner dem. - Var ärlig, Billy.
Annars smetar vi läppstift på dig så alla tror att du har blöjeksem.
Nej.
Sen rakar vi dig kal som en häxtutte.
- Jag ska inte bli en häxtutte. - Jo, om du inte säger det.
Ni kan raka av allt mitt hår, men jag säger inte ett enda dugg.
Åh, herregud.
- Syskonen Lipnicki är här! - Vilken underbar dag.
De har stenbrottet. Vad gör de här?
- Har ni sagt något om kojan? - Självklart inte.
Jag måste gå hem. Mamma ska fläta mitt hår.
- Stu. - Vad är det?
- Jag tänkte säga det. - Vadå? Vad har du gjort?
Jag råkade säga till Billy Lipnicki att vi byggde en koja.
Han får inte lämna tomten. Var har ni setts?
- Skrotet är från Lipnickis gård. - Nej. Nej.
Jag har varnat dig. Hon är en vandrande radiostation.
Jag sticker.
- De är nästan här. Vad gör vi? - Uppehåll dem. Jag ska tänka.
Simmons!
Simmons! Kom ner.
Stu! Du måste komma ner nu.
- Jag borde inte ha varit där. - Just det.
- Allt var fel. - Just det.
Överdriv inte nu. Vad gör vi?
Jag vet inte. Men jag tänker inte slåss.
Du tänker väl inte ge tillbaka allt?
Det är vårt hus, kanske det enda vi får.
- Ska vi inte slåss för det? - Har du glömt vad pappa har sagt?
Om vi slåss blir han jättebesviken.
Det är kanske fel tillfälle, men han får kanske aldrig veta det.
Han är på sjukhus och behöver maskiner för att andas.
Säg inte ett ord till. Du ska inte prata så.
Han klarar sig. Han klarar sig jämt.
- Förlåt, Stu. - Säg en gång det inte gick bra.
Du har rätt. Jag menade det inte. Vi hittar på ett sätt utan att slåss.
Stu! Du borde skynda dig ut på verandan.
Stu! Stu!
- Skitungar. - Släpp mitt öra!
Håll tyst, pricken.
Stu Simmons, här är Arliss Lipnicki.
Billy säger att ni har snott från oss.
Det är våra grejer. Er pappa tog dem från vårt gamla hus.
Fågelburar är stadigare än den här. Den lär rasa vid kraftig vind.
- Snyggt lås. Var hittade ni det? - Det är min pappas.
Det är från kriget. Hit med det.
Det var som tusan. Jag tar hem det och leker med det.
Hit med det.
Det är vår spis, och brädorna och de rostiga spikarna är våra.
- Vi ger er dem tillbaka. - Stu?
Inkräktaren vill ge oss brädorna med hundpiss på.
Jag måste tyvärr ta över er usla koja.
Det behövs inte. Ni får komma hit när ni vill.
- Ja! - Tyst, Billy. Klantskalle.
- Vilken fin koja. - Vad fan har de gjort med ditt hår?
Samma sak jag ska göra med dig.
Ge mig ett alternativ inom fem sekunder.
Fyra, tre, två...
Vi utmanar er.
- Coolt, Arliss. En utmaning. - Hur då?
Hur ni vill. Men om vi vinner behåller vi kojan.
- Och om ni förlorar? - Då är den er, med lås och nyckel.
Låter bra. Vi ses vid stenbrottet.
Om vi vinner nyckeln får vi bestämma över kojan då?
- Ja, det är vad vi ska göra. - Jag skulle låta alla vara med.
Vi skulle ha ett kalas med kakor, isglass och chokladmjölk.
Tyst, Billy, din repiga skiva. Nu blev jag hungrig. Jättehungrig.
- Jag är rädd. - Håll i dig, din idiot.
Jag håller i mig.
Nu är det lugnt, men det blir farligt när den töms.
Hjälp.
Har du verkligen simmat där? Du blåser mig väl inte?
Jag har gjort det.
- Vad är det för oväsen? - Den tömmer sig nog.
Det slutar snart.
Vi struntar i det. Vi kan hitta nya grejer.
Det är enkelt. Du och Leo simmar över till andra sidan.
Den som är först på stegen vinner. Den som bangar förlorar.
Är det klart?
Vad är det där?
Det är omöjligt att komma över.
Vi får väl se.
- Vad är det? - Du har väl aldrig varit här?
- Du har aldrig simmat över den. - Det ser värre ut än det är.
- Simmons är inte rädd. - Han är galnare än du.
- Varför simmar inte du? - Jag gör det.
- Klättra ner, Willard. - Jag vägrar.
- Ska de tro att vi är fega? - Det får de tro. Jag går inte dit.
- Ebb? - Är stora grabben rädd?
- Ula? - Aldrig någonsin.
Var är Leo?
Är du beredd? Klara, färdiga...
Vänta. Lyssna nu. Du får en sista chans att ångra dig.
Vi kan komma på något annat, för din skull.
Ger ni er?
- Räkna ner. - På era platser.
Du vet att det inte går. Är du sjuk i huvudet?
Gå!
Det går bra!
Du klarar det, Stu!
Du är halvvägs.
Håll dig borta från mitten!
Kom igen. Simma!
Stu! Simma, Stu!
Kom igen. Du klarar det, Stu!
Stu! Kom igen. Simma!
Kom igen, Stu.
Du klarar det.
Kom igen!
Kom igen. Du klarar det.
Kom igen!
- Tänk att han tog sig över. - Jag har lärt honom simma.
Jag blåste dig. Du trodde att jag tänkte simma.
Kojan är vår!
Ta den. Vi ville aldrig ha den.
Jag sa att jag skulle rädda dig.
Låset.
Hämta det själv om du törs.
Strunta i nyckeln. Vi har kojan.
Kom, Billy. Hon har rätt. Vi drar innan någon gör sig illa.
Vi ställde ner Billy på marken och gick och hälsade på pappa.
Stu tyckte att han såg piggare ut. Elvadine bad för honom.
Jag är här, älskling.
Vet du ens vem jag är?
Lois.
Stephen.
Det är jag.
Mamma!
Stuart? Lidia? Kom in hit.
Vad är det, mamma?
Er pappa har precis dött.
- Nej. - Det gjorde inte ont.
Hans hjärta bara slutade slå.
Men han klarar sig. Han kan inte dö. Maskinerna är på.
- De kopplades ur. - Säg att de ska sättas på igen.
Älskling, han är borta. Det kan de inte göra.
- Jag är ledsen. - Varför kopplades de ur?
- Var det för dyrt? - Nej.
- Du förstår väl? - Ja, att alla svek honom.
Er far ville inget hellre än att vara med er.
Han tittar säkert ner på oss från himlen.
Han kan vaka över oss i resten av våra liv.
Hoppas verkligen att han gör det bättre än när han levde.
- Säg inte så. - Varför inte? Du sa att han var lat.
Det sa jag aldrig. Han kanske var en ängel.
Han kanske ser oss nu.
Han kanske dog i kriget och kom tillbaka en sista gång.
Varför då? För att höja våra förhoppningar.
För att lova att han skulle stanna.
Att vi skulle få ett stort hus med gunga, toalettbord och staket.
Och så försvann han igen! Vad är det för värdelös ängel?
Han ville inte försvinna. Gud har nog tagit hem honom.
Han hör hemma hos oss!
Herren kan ta honom sen.
Varför tar Gud allting?
Först vårt hus och våra saker.
Varför måste han ta min pappa?
Vad gjorde jag för fel så att han tog honom?
Du har inte gjort något.
Han kunde ha tagit vem som helst. Charles Manson eller någon gammal.
Pappa var bara 34 år.
Jag behövde honom mer än du, Gud. Jag behövde honom mer!
Kom.
- Jag vill ha honom tillbaka. - Det vill vi alla.
Nej, Stu.
De kom i eftermiddags. Vi hann inte hämta ammunitionen.
Nu slösar de bort min brors fyrverkerier.
- Hur mår din pappa? - Han är död.
- Åh, Stu. - Kan vi göra något?
- Tänk om pappa ser det? - Pappa är död.
- Tänk om han ser vad vi gör? - Pappa är borta, Lidia.
Här är de riktiga grejerna.
Rökbomber.
Kamouflagefärg, uniformer. Ta vad ni vill ha.
Åh nej. Stu.
Stäng den fort.
Här får du.
Lämna trädet så blir ingen sårad. Om ni kommer tillbaka kan allt hända.
Herregud!
Sluta!
Vi måste rädda kojan!
Åh nej.
- Vad gör du? - Släcker en annan eld.
Arliss, varför gör du så? Varför delar vi inte på kojan?
För sista gången - stick nu! Gud.
Ula Lipnicki.
Du har slagit ut mina tänder. Nu ska du få se.
Rör inte min vän.
Du slog ut min tand. Du slog ut min framtand, idiot.
Vi trodde att det skulle sluta om vi slog till hårt, men så blev det inte.
Det blev bara värre och värre, och vi blev alla från vettet.
Din sjuka galning.
Hej då.
Du ska få, Ebb. Jag ska ge dig så mycket stryk.
Id-brickor.
Du och jag, grabben.
Herregud.
Billy, rör dig inte. Stanna där!
Hallå!
Glöm nyckeln. Kojan är förstörd. Stanna där.
Träet är ruttet. Rör inte en muskel.
Stanna där. Jag hjälper dig.
Billy! Är du där, dummer?
- Ja! - Stanna där. Gör inget dumt.
Jag ville bara hämta nyckeln.
- Det är bra. Jag håller i dig. - Jag är rädd.
- Det är okej. Släpp taget. - Var inte arg på mig.
Ge mig din hand!
Jäklar, Billy!
Håll i dig i något!
Håll i dig, Billy! Den har snart tömt klart.
Han åker mot hålet! Ta honom.
Han har fastnat. Hämta honom!
Hämta honom!
Fort!
Hämta upp honom!
Billy!
Nu kommer det. Ta honom!
Han andas inte.
Kom igen, Billy. Andas!
Kom igen, vakna!
Kämpa! Hör på mig, jag pratar med dig.
Kom igen, Billy!
Andas!
- Sluta, du gör honom illa! - Det är lönlöst. Han andas inte.
Lyssna inte på honom. Vi ska klara av det.
Vakna! Du måste leva. Du måste det.
- Gör honom inte illa. Låt bli. - Nej.
- Ge honom en chans. - Kom igen, Billy. Andas.
Pappa säger att folk kan göra allt så länge de tror.
Snälla, Gud. Låt honom andas. Du tog min pappa, ta inte Billy.
Han är bara ett barn. - Du måste vakna.
Du måste leva. Kom igen, andas nu!
- Ge inte upp. - Hjälp mig. - Jag ska hjälpa dig.
- Vet du vad du gör? - Hoppas det.
Vakna, Billy. Ingen är arg på dig.
Du gjorde ditt bästa.
Du är en riktig hjälte.
Kom igen. Vakna, Billy.
Jag såg en ängel, en riktig.
Han höll mig i handen. Jag fick bo i hans rike.
Men han sa att jag skulle ta hand om min pappa.
Den såg ut som du, men större.
Kom, Billy. Nu går vi hem.
De var pappas.
Vad tänker du på?
Om pappa ser på så kan han ge sig av.
Han ser på.
Från den dagen slutade syskonen Lipnicki hänga vid stenbrottet.
Vi såg dem sällan, förutom Billy som nästan adopterade oss.
Vi började laga kojan, men efter några dagar tappade vi intresset.
Nu är Stu och hans vänner vid bion och raggar på tjejer.
Mamma sa att pappa fått frid och inte behövde lida mer.
Några veckor senare fick vi besök.
Vad gäller saken?
God dag, frun. Jag heter John Ray Wilkens.
Jag arbetar hos auktionsfirman Claireville.
För sex veckor sen bjöd er make på en av bankens fastigheter.
Vi har försökt ringa, men telefonen fungerade inte.
Det har varit lite knapert.
Er make har lämnat en handpenning på 432 dollar.
Tack för checken. Vi har bruk för pengarna.
Nej, frun. Jag ger er inte checken.
Banken gör sig av med fastigheter för att inte själv gå i konkurs.
Banken har accepterat er makes anbud.
Det var nämligen det enda de fick.
Säger ni att Stephen har köpt ett hus?
Ja, frun.
Läppstift och rouge, mamma.
Det vet jag väl.
Memoarerna handlar om hur vi fick vårt eget hus.
"Men de handlar också om det som är värt att kämpa för."
"Min pappa sa att vi var ämnade för bättre än att slåss."
"När jag vill rusa upp och slå någon som retar mig"-
- "hör jag honom viska i mitt öra."
"Mamma säger att människans liv är som en väv."
"Dess färg och skönhet beror på de man känner"-
- "och på det man har lärt sig."
Den här sommaren har jag lärt mig att fastän folk tror sig förstå krig-
- kommer kriget aldrig att förstå människor.
Det är som en stor maskin som ingen kan hantera.
När man har tappat kontrollen förstörs allt man kämpade för-
- och en massa annat bra som man glömt att man hade.
Jag har lärt mig att min bror hade rätt.
Min pappa är den klokaste man jag någonsin har träffat.
Oavsett vad folk säger så kan människan göra allt med Guds hjälp.
Vad fint det är!
Subrip: TomTen
Översättning: Katarina Pellijeff www.btistudios.com