Vet du hva de kranglet om?
-Snakker du engelsk? -Ja.
Nei. Beklager, tysken min er ikke særlig god.
Har du hørt at når par blir eldre...
-mister de evnen til å høre hverandre? -Nei.
Menn mister visstnok evnen til å høre høyfrekvente lyder...
og kvinner evnen til å høre lavfrekvente.
-Så de nuller hverandre ut. -De gjør vel det.
Naturens måte å la par få bli gamle sammen på...
uten å drepe hverandre.
Hva leser du?
Ja.
Hva med deg?
KINSKI ALT JEG TRENGER ER KJÆRLIGHET
Jeg tenkte jeg skulle gå til bistrovognen snart.
-Vil du bli med meg? -Ja.
Greit.
Hvorfor snakker du så bra engelsk?
Jeg gikk på skole i Los Angeles en sommer.
-Er dette bra? -Ja.
Og så har jeg vært litt i London.
Hvorfor snakker du så bra engelsk?
Jeg? Jeg er amerikaner.
-Er du amerikaner? Er du sikker? -Ja.
Jeg tuller. Jeg visste du var amerikaner.
Og du snakker selvsagt ingen andre språk?
Jeg forstår.
Jeg er den dumme, vulgære amerikaneren som ikke kan noen andre språk...
og som ikke har kultur?
Men jeg prøvde.
Jeg tok fransk i fire år på gymnaset. Da jeg kom til Paris...
sto jeg i kø på metrostasjonen. Jeg øvde.
Samme det.
Jeg går fram...
og ser på kvinnen, og jeg blir helt tom i hodet.
Og jeg sier: ''Jeg trenger en billett til...''
Samme det.
Hvor er det du skal?
Tilbake til Paris.
-Skolen begynner i neste uke? -Studerer du ennå? Hvor da?
-La Sorbonne, kjenner du til den? -Ja.
Kommer du fra Budapest?
-Ja, jeg besøkte min bestemor. -Hvordan har hun det?
Bra.
-Er alt i orden med henne? -Ja.
-Hva med deg? Hvor skal du? -Jeg skal til Wien.
Wien? Hva fins der?
Aner ikke. Jeg drar videre i morgen.
Er du på ferie?
Jeg vet ikke hva jeg er på.
Jeg bare reiser rundt...
Jeg har reist med tog i to-tre uker.
Besøker du venner, eller er du alene?
-Jeg hadde en venn i Madrid, men... -Madrid er fint.
Ja, jeg kjøpte meg en interrailbillett.
Så flott.
Har denne turen rundt i Europa vært bra for deg?
Så klart. Det har... Det har vært jævlig.
Hva?
Den har hatt sine...
Å sitte i ukevis å se ut vinduet har egentlig vært flott.
Hva mener du?
For eksempel...
så får du ideer du vanligvis ikke ville fått.
-Hvilke ideer? -Vil du høre en?
-Ja. -Greit.
Jeg har en idé til et tv-show.
Noen venner av meg jobber med kabel-tv.
Vet du hva det er?
Hvem som helst kan lage et billig show, og de må vise det.
Jeg har en idé til et show som skal vare døgnet rundt i et helt år.
Du får 365 mennesker...
fra byer over hele verden...
til å lage en 24-timers dokumentar.
Å fange inn livet mens det leves.
Det ville startet med at en fyr står opp om morgenen...
og tar seg en lang dusj...
spiser frokost, lager kaffe...
leser avisen...
Alle disse vanlige, kjedelige tingene...
som alle må gjøre hver eneste dag?
Jeg skulle til og si: ''Hverdagens poesi.''
Men du sier det som du vil, og jeg sier det som jeg vil.
-Tenk på det som... -Hvem skal se på?
Tenk på dette. Hvorfor er en hund som sover i solen...
så vakker? Den er vakker.
Mens en fyr som står ved en minibank...
og prøver å ta ut penger, ser ut som en fullstendig idiot?
Det er som et naturprogram, bare med mennesker.
Ja.
Hva syns du?
Jeg forstår. 24 kjedelige timer.
Beklager. Og en tre minutters sexscene der han sovner rett etterpå.
Ja, og det ville vært en flott episode. Folk ville snakket om den episoden.
Du og vennene dine kunne laget en i Paris hvis dere ville.
Det som plager meg mest, er distribusjonen.
Å få tapene fra by til by, slik at det fortsetter...
fordi det må gå hele tiden, ellers ville det ikke fungert.
Takk.
Vet du hva? Ikke serviceorientert.
Bare en observasjon om Europa.
Mine foreldre har aldri snakket om muligheten...
for at jeg skal bli forelsket, eller gifte meg og få barn.
Selv da jeg var liten...
ville de jeg skulle tenke på karrieren min...
som interiørdesigner eller advokat, eller noe sånt.
Jeg sa til min far: ''Jeg vil bli forfatter.''
Og han sa: ''Journalist.''
Jeg sa: ''Jeg vil ha et hjem for katter.'' Og han sa: ''Veterinær.''
Jeg sa: ''Jeg vil bli skuespiller.'' Og han sa: ''Nyhetsoppleser.''
En konstant forandring...
av mine høyttravende ideer til praktiske måter å tjene penger på.
Jeg var god til å se når folk snakket tull da jeg var liten.
Jeg visste når noen løy til meg.
Da jeg kom på gymnaset, var jeg innstilt på...
å høre på hva folk sa jeg burde gjøre med livet mitt...
for så å gjøre det motsatte.
Ingen mente det vondt. Det er bare...
at jeg aldri likte det folk ville jeg skulle gjøre med livet mitt.
Men vet du hva?
Hvis foreldrene dine aldri nekter deg å gjøre noe...
og bare er hyggelige og støttende...
blir det enda verre å klage.
Selv når de tar feil. Det er passiv aggressivitet.
Skjønner du? Jeg hater det.
Jeg hater det virkelig.
Vel...
til tross for alt tullet som følger med...
husker jeg barndommen som...
en magisk tid.
Jeg husker da min mor fortalte meg om døden.
Min oldemor hadde nettopp dødd...
og hele familien min hadde besøkt dem i Florida.
Jeg var kanskje tre, tre og et halvt.
Jeg lekte i bakgården...
og min søster hadde akkurat lært meg å holde hageslangen...
på en slik måte...
at den sprutet opp mot solen og lagde en regnbue.
Så jeg gjorde det...
og gjennom dampen kunne jeg se min bestemor.
Hun bare sto der og smilte til meg.
Jeg holdt den der lenge...
og jeg så på henne.
Til slutt slapp jeg åpningen.
Så slapp jeg slangen, og hun forsvant.
Så løp jeg inn og sa det til mine foreldre.
De satte seg ned og ga meg en lang regle om at...
man aldri får se folk igjen når de er døde, og at jeg hadde innbilt meg det.
Men jeg visste hva jeg hadde sett. Og jeg var glad jeg så det.
Jeg har aldri sett noe lignende siden. Men jeg vet ikke.
Jeg bare lærte hvor komplekst alt er.
Selv døden.
Du er heldig som kan ha en slik holdning til døden.
Jeg tror jeg er redd for døden 24 timer i døgnet.
Det er derfor jeg er på toget nå.
Jeg kunne flydd til Paris, men jeg er for redd.
-Kom igjen. -Jeg kan ikke noe for det.
Jeg vet statistikken sier det er tryggere.
Når jeg er i et fly, kan jeg se eksplosjonen.
Jeg kan se meg selv falle gjennom skyene.
Jeg er så redd for de få våkne sekundene...
før du skal dø, når du vet at du kommer til å dø.
Jeg klarer ikke å la være å tenke sånn.
-Det er slitsomt. -Tviler ikke.
Veldig slitsomt.
-Jeg tror dette er Wien. -Ja.
-Du skal av her, ikke sant? -Kjedelig.
Skulle ønske jeg hadde truffet deg før. Jeg liker å snakke med deg.
Jeg også.
Det var hyggelig å treffe deg.
Jeg har en helt vill idé, men spør jeg deg ikke om dette...
-vil det plage meg resten av livet. -Hva?
Jeg vil snakke videre med deg. Jeg aner ikke hvilken situasjon du er i...
men jeg følte vi hadde en slags kontakt. Ikke sant?
Jeg også.
Hør her. La oss gjøre følgende.
Gå av med meg i Wien, så ser vi på byen.
-Hva? -Kom igjen. Det blir gøy.
-Kom igjen. -Hva skal vi gjøre?
Jeg vet ikke. Alt jeg vet, er at jeg må rekke et fly...
i morgen tidlig 09.30. Jeg har ikke råd til hotell...
så jeg tenkte jeg skulle gå rundt, og det hadde vært bedre om du ble med.
Viser det seg at jeg er en psykopat, setter du deg bare på neste tog.
Se på det på denne måten.
Tenk deg om 10-20 år. Og du er gift.
Men ekteskapet ditt har ikke den samme energien som før.
Du begynner å skylde på mannen din.
Du tenker på alle menn du har møtt i ditt liv...
og hva som hadde skjedd om du hadde slått lag med en av dem.
Jeg er en av dem. Det er meg.
Se på det som en tidsreise...
fra den tiden for å finne ut hva du går glipp av.
Dette kan egentlig være en enorm tjeneste...
for deg og din fremtidige mann for å se at du ikke gikk glipp av noe.
Jeg er en like stor taper som ham, umotivert, kjedelig.
Og du har truffet det rette valget.
La meg hente bagen min.
-Vi burde skaffe en boks til dette. -Greit.
Hva heter du?
Hva jeg heter? Jesse.
Det er egentlig James, men alle kaller meg Jesse.
Mener du Jesse James?
-Nei, bare Jesse. -Jeg er Celine.
-Dette er en fin bru. -Ja.
-Dette er litt rart. -Det er litt rart, ikke sant?
Det føles litt sært.
Men det er greit.
Dette er flott. La oss se noen steder. Se i boken din.
Vi er i Wien, la oss se noen steder.
-Vi spør disse karene. -Greit.
Unnskyld?
-Sprechen Sie engelsk? -Selvsagt.
-Kan du snakke tysk til en forandring? -Hva?
Det var en spøk.
Vi kom akkurat til Wien, og vi ser etter noe gøy å gjøre.
Museer, utstillinger, ting...
Men museer er ikke morsomme på denne tiden.
De stenger nå.
-Hvor lenge skal dere være her? -Bare i kveld.
Hvorfor kom dere til Wien? Hva forventet dere?
Vi er på bryllupsreise.
Ja, hun ble gravid, vi måtte gifte oss...
Tror deg ikke. Du er en dårlig løgner.
Dette er et skuespill vi er med i...
-og vi vil invitere dere. -Er dere skuespillere?
Ikke profesjonelle skuespillere. Bare deltid for gøy.
Stykket handler om en ku og indianere som leter etter den.
-Det er også politikere, meksikanere... -Russere, kommunister.
-Er det en ekte ku på scenen? -Nei, en fyr i kukostyme.
-Han er kua. -Ja, jeg er kua.
-Kua er litt sær. -Kua har en sykdom.
Den oppfører seg litt rart. Som en hund.
Kaster noen en pinne, henter kua den.
Den kan røyke med hovene, og alt mulig.
-Flott. -Der er adressen.
-Det er i det andre distriktet. -Nær Prater. Kjenner dere til det?
-Det store pariserhjulet? Dit må vi. -Alle kjenner til hjulet...
Kanskje dere kan gå til Prater før stykket.
Det begynner 21.30.
-21.30? -Det er halv ti.
-Halv ti. -Ok.
Hva heter dette stykket?
Bring meg hornene til Wilmingtons ku.
Jeg er Wilmingtons ku.
-Greit. -Flott.
-Kommer dere? -Kanskje.
-Jeg er kua. -Du er kua.
Adjø.
-Jeg har en idé. Er du klar? -Ja.
Spørsmål og svar. Vi har kjent hverandre en stund nå.
Vi må være sammen, så vi kan stille direkte spørsmål til hverandre.
-Greit. -Så vi spør hverandre om ting.
Og du må svare helt ærlig.
-Selvsagt. -Ok.
Første spørsmål.
-Du. -Ja, jeg skal spørre deg.
Beskriv dine første seksuelle følelser...
for en person.
Mine første seksuelle følelser? Herregud.
Nå vet jeg.
Jean-Marc Fleury.
Jean-Marc Fleury?
Vi var på sommerleir sammen, og han var svømmer.
Han hadde klorbleket hår og grønne øyne...
og for å svømme raskere barberte han armer og bein.
-Det er ekkelt. -Han var som en nydelig delfin.
Min venninne Emma var forelsket i ham.
En dag da jeg var på vei hjem...
kom han gående ved siden av meg. Jeg sa til ham:
''Du burde gå ut med Emma, for hun er forelsket i deg.''
Han snudde seg mot meg og sa:
''Det var synd, for jeg er forelsket i deg.''
Det skremte vettet av meg...
fordi jeg syntes han var så fin.
Så ba han meg ut. Jeg latet som om jeg ikke likte ham.
Jeg var redd for hva jeg kunne finne på.
Jeg så ham svømme et par ganger på konkurranser.
Han var sexy. Skikkelig sexy.
Vi skrev små kjærlighetserklæringer etter den sommeren...
og lovte at vi skulle skrive til hverandre for alltid...
og treffes snart...
-Gjorde dere? -Selvsagt ikke.
Da er dette et bra øyeblikk å fortelle at jeg er en fantastisk svømmer.
-Er det sant? -Ja.
-Jeg skal huske det. -Greit.
-Nå er det min tur. -Ja, din tur.
Har du vært forelsket?
Ja. Neste spørsmål.
-Hva var... -Vent litt.
-Kan man svare med ett ord? -Hvorfor ikke?
Etter at jeg gikk så i detalj om mine første seksuelle følelser.
Det var to veldig ulike spørsmål. Jeg kan svare om seksuelle følelser.
Men kjærlighet... Hva om jeg spurte deg om kjærlighet?
Jeg ville løyet, men jeg ville i det minste funnet på en bra historie.
Kjærligheten er kompleks.
Det er som...
Jeg har fortalt andre at jeg elsker dem, og jeg har ment det.
Men var det ren, uselvisk kjærlighet?
Var det vakkert? Egentlig ikke.
Kjærlighet...
Jeg vet ikke.
Eller hva?
Jeg vet hva du mener.
Men når det gjelder seksuelle følelser, begynte det med et intenst forhold...
til Miss juli, 1978.
-Har du hørt om Playboy? -Det har jeg.
-Hørt om Crystal? -Nei.
Du kjenner ikke Crystal? Jeg kjente Crystal.
Er det min tur nå?
Si noe du blir forbannet av.
-Som virkelig irriterer deg. -Gjør meg forbannet.
-Alt gjør meg forbannet. -Få et par ting.
Jeg hater at fremmede menn...
fremmede menn på gaten...
ber meg smile for at de skal føle seg bedre i de kjedelige livene sine.
Hva mer?
Jeg hater...
Jeg hater at det foregår en krig 300 kilometer herfra...
at folk dør, og at ingen vet hva de skal gjøre.
Eller at de ikke bryr seg. Jeg vet ikke.
Jeg hater at media prøver å kontrollere sinnene våre.
-Media? -Ja, media.
Det er veldig subtilt, men det er en ny form for fascisme.
Jeg hater...
jeg hater når jeg er i utlandet, særlig i USA, de er verst...
og hver gang jeg går i svart eller blir sint eller sier noe om noe...
sier de alltid: ''Det er så fransk. Så søtt.''
Jeg hater det.
Er det alt?
Det er mange ting, men...
-Da er det min tur. -Ok.
-Du skal svare. -Jeg skal svare.
Hva er et problem for deg?
Du, antakeligvis.
Hva?
Jeg tenkte på noe her om dagen...
som kvalifiserer som et problem.
Hva da?
Det var noe jeg tenkte på på toget...
Greit.
Tror du på reinkarnasjon?
Ja, det er interessant.
Folk som snakker om sine tidligere liv.
Selv om de ikke tror noe særlig på det...
aner man en udødelig sjel, ikke sant?
-Ja. -Greit.
Dette tenkte jeg: For 50 000 år siden fantes det under én million mennesker.
For 10 000 år siden fantes det to millioner mennesker.
Nå er det mellom fem og seks milliarder mennesker på Jorda.
Hvis vi alle har vår egen unike sjel...
hvor har de kommet fra?
Er moderne sjeler bare en mindre del av de opprinnelige sjelene?
Er de det, er hver sjel delt opp i 5000 biter...
bare på de siste 50 000 år, som er et øyeblikk i Jordas historie.
l beste fall er vi bare små biter...
av folk...
Er det derfor vi er så forskjellige? Derfor vi er så spesialiserte?
Vent litt, jeg vet ikke om...
Jeg vet det. Det er en sær tanke.
-Men det virker fornuftig. -Jeg er enig med deg.
La oss komme oss av dette toget.
-Dette er et kult sted. -Ja.
Det er til og med en lyttebås der borte.
Har du hørt om denne sangeren?
Tror hun er amerikansk. En venn fortalte om henne.
Skal vi sjekke om lyttebåsen virker?
Ja.
Se på dette. Det er vakkert.
Fort. Den går.
Se, en kanin.
Ja.
Hei på deg, kanin.
Den er så søt.
Jeg var her tidlig i tenårene.
Det gjorde større inntrykk på meg da...
-enn noen av museene vi var på. -Å, ja?
-Det er lite. -Jeg vet det.
Det var en gammel mann som pratet med oss.
Han var vaktmester.
Han sa at de fleste som er begravd her...
ble skylt opp på bredden av Donau.
Hvor gamle er disse?
Fra begynnelsen av århundret.
Den heter De navnløses kirkegård...
fordi de ofte ikke visste hvem disse folkene var.
Kanskje et fornavn, ikke mer.
Hvorfor ble alle likene skylt opp?
Noen kom sikkert fra båtulykker og sånt.
Men de fleste tok livet av seg ved å hoppe i elven.
Jeg har alltid likt tanken om alle de ukjente som er borte.
Da jeg var liten, trodde jeg...
at om familie og venner ikke visste at du var død...
så var du egentlig ikke død.
Folk kan finne på det beste og det verste for deg.
Her er hun.
Det er henne jeg husker best.
Hun var bare 13 år da hun døde.
Det betydde noe for meg, jeg var like gammel da jeg så dette.
Nå er jeg 10 år eldre, og hun er vel ennå 13.
Det er rart.
Der borte er Donau.
-Det er en elv, ikke sant? -Ja.
Dette er...
nydelig.
Ja, det er vakkert.
Vi har...
Vi har solnedgangen.
-Ja. -Vi har pariserhjulet.
Det virker som om...
dette er en...
Hva?
Du vet...
Prøver du å si at du vil kysse meg?
Ja?
-Vet du hva? -Hva?
Det har ikke noe å si hvilken generasjon du ble født i.
Se på foreldrene mine.
De var sinte, unge 68-ere som gjorde opprør mot alt mulig.
Regjeringen, den konservative, katolske oppdragelsen.
Jeg ble født, og min far ble en suksessrik arkitekt.
Vi reiste verden rundt mens han bygde bruer og tårn, og sånt.
Jeg kan egentlig ikke klage på noe.
De elsker meg høyere enn alt i verden...
og jeg har blitt oppdradd i den friheten de kjempet for.
Men likevel er det en annen type kamp for meg.
Vi må takle de samme problemene, men vi kan aldri vite...
hvem eller hva fienden er.
Jeg vet ikke om det fins noen fiende.
Alles foreldre har ødelagt dem.
Rike unger får for mye. Fattige for lite.
For mye oppmerksomhet, for lite.
Enten gikk de fra dem, eller så lærte de dem de gale tingene.
Mine foreldre er bare to mennesker som ikke likte hverandre...
som giftet seg og fikk et barn.
De prøvde å være hyggelig mot meg.
Er dine foreldre skilt?
Ja, til slutt. De skulle gjort det for lengst.
De holdt sammen på grunn av min søster og meg.
Tusen takk.
Jeg husker at min mor fortalte meg, rett foran min far...
i en krangel, at han aldri hadde villet ha meg.
At han ble sint da han fant ut at hun var gravid.
At jeg var en stor tabbe. Det satte vel sine spor.
Jeg har alltid sett på verden som et sted jeg ikke skulle ha vært.
Det er veldig trist.
Til slutt ble jeg stolt av det.
At livet mitt var mitt eget verk.
Som om jeg tvang meg inn på en stor fest.
Sånn skal man se på det.
Mine foreldre er ennå gift, og jeg tror de er lykkelige.
Men jeg tror det er sunt å gjøre opprør mot alt det gamle.
Ja.
l det siste har jeg lurt på...
om du kjenner noen som er lykkelige i forholdet sitt?
Ja, jeg kjenner lykkelige par.
Men jeg tror de lyger for hverandre.
Ja.
Folk kan leve hele livet som en løgn.
Min bestemor var gift med en mann...
og jeg trodde alltid at hun hadde et greit kjærlighetsliv.
Men hun innrømte nylig for meg at hun har tilbrakt hele livet...
med å drømme om en mann hun alltid har elsket.
Hun bare godtok skjebnen sin. Det er så trist.
Samtidig liker jeg at hun hadde alle disse følelsene...
som jeg ikke trodde hun hadde.
Jeg garanterer at det var best sånn.
Hadde hun blitt kjent med ham, ville han skuffet henne til slutt.
-Hvordan vet du det? -Jeg vet det.
Folk setter et romantisk perspektiv på alt.
Det er ikke basert på virkeligheten.
-Romantisk perspektiv? -Ja.
Herr Romantisk i pariserhjulet?
''Kyss meg. Solnedgangen. Det er så vakkert.''
Fortell meg om bestemoren din? Hva var det du sa om henne?
Sjekk disse folkene.
''Hans, jeg har noe jeg må innrømme.
''Jeg har ikke på meg undertøy.''
''Sier du det? Skremmer det deg?''
-Kan jeg fortelle deg en hemmelighet? -Ja.
Kom hit.
-Hva? -Kom hit.
Se på spåkona. Hun ser interessant ut.
Ja.
-Hva? -Vi fikk akkurat øyekontakt.
-Hun kommer vel ikke hit? -Jo.
Faen.
Å, nei.
-Vil du bli spådd i hånden? -Nei.
-Er du sikker? -Ja.
-Ok. -Hallo.
Her er hun.
Jeg vil lese deg i hånden.
Ja. Hvor mye?
-For deg, 50 schilling. Ok? -Greit.
Du har vært på en reise...
du er en fremmed her.
Du er en eventyrer.
En søker.
En eventyrer i sinnet.
Du er interessert i kvinnens kraft.
I kvinnens indre styrke og kreativitet.
Du blir denne kvinnen.
Du må tilpasse deg til det merkelige livet.
Bare om du finner fred i deg selv...
kan du oppnå en sann forbindelse med andre.
Kjenner du ham ikke?
Jeg gjør vel ikke det.
Det går nok bra. Han lærer.
Greit. Penger.
Dere er begge stjerner. Ikke glem det.
Da stjernene eksploderte for milliarder av år siden...
skapte de alt i denne verden.
Alt rundt oss er stjernestøv.
Ikke glem det, dere er stjernestøv.
Det er veldig fint.
At vi er stjernestøv, og at du blir en stor kvinne.
Jeg håper ikke du tar det mer alvorlig...
enn et horoskop i en dagsavis.
Hva snakker du om?
Hun visste jeg var på ferie, og at jeg ikke kjente deg...
og at jeg skulle bli en stor kvinne.
Men hva var det der ''Jeg lærer''-tøyset?
Det er svært nedlatende. Hun leste meg ikke engang.
Hvis lykkejegere som det der hadde måttet fortelle sannheten...
hadde de måttet gi opp jobben.
Jeg skulle gjerne sett en gammel dame...
som sparte alle pengene sine for å gå til en spåkone.
Hun gleder seg til å høre om framtiden, og spåkona sier:
''l morgen og resten av dagene dine vil bli akkurat som i dag...
''en kjedelig samling timer.
''Og du vil ikke ha nye lidenskaper eller nye tanker...
''og ingen reiser.
''Og når du dør, vil du bli glemt.
''50 schilling, takk.'' Det skulle jeg gjerne sett.
Det var rart...
hvordan hun nesten ikke så deg. Merkelig. Lurer på hvorfor.
-Hun var veldig vis og intens. -Ja.
-Jeg likte det hun sa. -Klart du gjorde.
Man betaler for å høre noe man gjerne vil høre.
Det fins sikkert et lurvete strøk i Wien. Vi kan kjøpe oss litt crack.
-Vil du det? -Du er så...
Stjernestøv.
Der er det en utstilling.
Vi går nok glipp av den. Den begynner ikke før i neste uke.
Ja, jeg tror det.
Jeg har faktisk sett dette for noen år siden på et museum.
Jeg stirret lenge på det.
Sikkert i 45 minutter.
Jeg elsker det.
La voie ferrée. Det er flott.
Jeg elsker måten menneskene forsvinner inn i bakgrunnen på.
Se på dette.
Det er som om omgivelsene er sterkere enn menneskene.
Menneskene hans er alltid så flyktige.
Det er rart. Flyktige?
Flyktige.
-Tror du den er åpen? -La oss prøve.
Jeg var i en gammel kirke som dette...
med bestemoren min for noen dager siden i Budapest.
Selv om jeg forkaster mesteparten av det religiøse...
føler jeg med de som kommer hit...
fortapt eller i smerte, skyldfølelse...
på jakt etter svar.
Det er fascinerende at ett sted kan forene så mye smerte og glede...
for så mange generasjoner.
Er du nær din bestemor?
Ja.
Jeg tror det er fordi jeg alltid har en rar følelse...
av å være en gammel dame som legger seg ned for å dø.
At livet mitt bare er hennes minner, eller noe sånt.
Det er vilt.
Jeg tror jeg ennå er en 13 år gammel gutt...
som egentlig ikke vet hvordan man er voksen...
som prøver å leve livet mitt...
og tar notater for når jeg virkelig må leve det.
Som en generalprøve for en forestilling på ungdomsskolen.
Det er rart.
Da var det oppe i pariserhjulet...
en gammel dame som kysset en ung gutt. Ikke sant?
Vet du noe om kvekerne og deres religion?
Nei, ikke mye.
Jeg var på et kvekerbryllup, og det var fantastisk.
Det de gjør...
er at paret kommer inn og kneler foran hele forsamlingen...
og de bare ser på hverandre.
Ingen sier et ord, såfremt de ikke føler at Gud...
vil de skal si noe.
Og etter å ha sett på hverandre i en time...
er de gift.
Det er vakkert. Jeg liker det.
Her er en fryktelig historie.
Hva?
-Det passer ikke å fortelle den her. -Hva?
Jeg kjørte rundt med en venn av meg.
Han er ateist.
Og han stoppet rett ved en uteligger.
Kompisen tar fram en 100-dollarseddel...
lener seg ut av vinduet...
og sier: ''Tror du på Gud?''
Fyren ser på vennen min, og han ser på pengene.
Han sier:
''Ja, det gjør jeg.''
Vennen min sa: ''Feil svar.'' Vi kjørte vekk.
-Det var slemt. -Ja.
Ville du ha vært i Paris nå om du ikke hadde gått av toget med meg?
Nei, ikke ennå.
Hva ville du ha gjort?
Jeg ville vært på flyplassen, lest blader...
og grått over kaffen min fordi du ikke ble med meg.
Jeg hadde sikkert gått av i Salzburg med noen andre.
Jeg skjønner.
Så jeg er bare en teit amerikaner som fyller et lite tomrom i livet ditt?
Jeg har det kjempefint.
-Er det sant? -Ja.
Jeg også.
Jeg er glad ingen vet jeg er her...
og jeg kjenner ingen som kan fortelle meg alt det fæle du har gjort.
-Jeg kan fortelle om noe. -Klart.
Man hører så mye dritt om folk.
Jeg føler meg som en general for en hær når jeg blir sammen med en fyr.
Jeg planlegger strategier og bevegelser...
finner hans svake punkter, hva som vil såre ham, forføre ham.
Det er fryktelig.
Hadde vi vært sammen hele tiden...
hva ville vært det første du ikke ville tålt?
Nei. Det vil jeg ikke svare på.
Jeg var sammen med en jente som pleide å spørre om det.
''Hva liker du ikke ved meg?''
Til slutt sa jeg: ''Du takler kritikk dårlig.''
Hun ble sint og slo opp. Det er sant.
Det eneste hun ville...
var å få en unnskyldning til å si hva som var i veien med meg.
-Vil du det? -Hva?
-Er det noe plagsomt ved meg? -Nei.
-Hva er det ved meg som plager deg? -Ingenting.
Hvis det måtte ha vært noe, hva ville det vært?
Hvis jeg måtte kommet på noe...
Jeg likte ikke reaksjonen din hos spåkona.
Du virket som en kvalming.
Hva mener du?
Du var som en liten gutt som syter fordi du ikke fikk all oppmerksomheten.
Hør her. Denne kvinnen ranet deg.
Du var som en gutt som går fordi en iskrembutikk...
og gråter fordi han ikke får en milkshake.
Det er det samme hva denne sjarlatanen sier om...
Hallo?
Hva?
Jeg forstår litt, men han forstår ikke noe. Beklager.
Ok.
-Kan jeg stille dere et spørsmål? -Ja.
Jeg vil gjerne gjøre en avtale med dere.
Istedenfor å be dere om penger, skal jeg be dere om et ord.
Gi meg ordet, så skal jeg ta ordet...
og så skal jeg skrive et dikt med ordet i.
Og hvis dere liker diktet mitt...
hvis dere syns det tilfører livet deres noe...
så kan dere betale meg det dere føler for.
Jeg skal selvsagt skrive det på engelsk.
-Flott. -Greit.
Så?
Velg et ord.
Et ord.
-Milkshake. -Milkshake? Bra.
Jeg skulle si ''kvalming''. Men bra. Milkshake.
Milkshake?
Greit, milkshake.
-Greit, så... -Bra.
Jeg liker bomsene her i Wien.
Jeg likte det han sa om å tilføre livet noe.
Hadde vi vår første krangel i sted?
-Nei. -Jeg tror vi hadde det.
Om vi hadde det, hvorfor syns alle at konflikt er så ille?
Det har kommet mye godt ut av konflikt.
Det har vel det.
Jeg har alltid trodd at hvis jeg kunne godtatt...
at livet mitt skal være vanskelig, at jeg må forvente det...
så hadde jeg kanskje ikke mislikt det så.
Så hadde jeg blitt glad når det skjedde noe fint.
Kanskje det er derfor jeg studerer.
Det er lettere å ha noe å kjempe mot.
Vi har alle denne konkurransementaliteten i oss.
Jeg kan gjøre noe helt intetsigende.
Kanskje kaster jeg noen dartpiler eller spiller biljard.
Plutselig kommer det en følelse over meg.
Jeg bare må vinne.
Var det derfor du ville få meg av toget? Konkurranseinstinkt?
-Hva mener du? -Greit.
-Diktet er klart. -Greit.
Leser du det for oss?
Klart.
''Dagdrømillusjon
''Limousin-øyenvipper
''Kjære, med ditt pene ansikt
''Fell en tåre i mitt vinglass
''Se på de store øynene
''Se hva du betyr for meg
''Søte kjeks og milkshake
''Jeg er selvbedragets engel
''Jeg er en fantasiparade
''Jeg vil du skal vite hva jeg tenker Jeg vil ikke at du skal gjette mer
''Du aner ikke hvor jeg kommer fra
''Vi aner ikke hvor vi skal
''Fastlåst i livet, som grener i en elv
''Flytende med strømmen
''Jeg bærer deg, du bærer meg
''Det er sånn det kunne vært
''Kjenner du meg ikke?
''Kjenner du meg ikke nå?''
Flott.
-Takk. -Takk skal du ha.
Vær så god.
-Takk. -Greit.
-Her. Takk. -Takk.
Lykke til.
-Ha det. -Ha det.
-Det var nydelig. -Ja.
-Hva? -Han skrev det antakeligvis ikke nå.
Han har skrevet det, men legger sikkert til det ene ordet.
Et eller annet ''milkshake''.
-Hva mener du? -Ingenting. Jeg likte det.
-Vet du hva jeg blir sprø av? -Hva?
Folk snakker alltid om hvor bra teknologien er, all tiden man sparer.
Men hva er poenget med spart tid hvis ingen bruker den?
-Da blir det bare mer arbeid. -Ja.
Ingen sier: ''Tiden jeg har spart på datamaskinen min...
''skal jeg tilbringe i et zen-kloster.''
-Ingen sier det. -Tid er abstrakt uansett.
-Så du på den jenta? -Hva?
Ingenting.
-Vil du inn her? -Hva?
-Vil du inn her? -Ja. Er det en nattklubb?
Skal vi inn? Hallo.
50 schilling.
-Hver. -Jeg har 100. Jeg tar det.
Jeg kjøper en øl til deg. Takk.
-Skal du kjøpe en øl til meg? -Ja.
Tror du Old Milwaukee er dyrt her?
Vi har ikke snakket om dette ennå, men er du sammen med noen?
Har du en kjæreste som venter i Paris, eller noe sånt?
-Nei, ikke nå. -Men du har hatt det?
-Det ble slutt for seks måneder siden. -Seks?
-Ja. -Beklager.
Eller jeg er ikke så lei meg. Men fortell meg om det.
Nei. Det er skikkelig kjedelig.
Kom igjen. Fortell meg om det.
Greit. Jeg ble skikkelig skuffet.
Trodde det ville vare en stund.
Han var dum, stygg, dårlig i sengen, alkoholiker...
-Du vet. -En vinner.
Jeg gjorde ham egentlig en tjeneste.
Men han gikk fra meg fordi jeg elsket ham for høyt.
Jeg blokkerte hans kunstneriske uttrykk, eller noe sånt tull.
Men jeg ble helt knust...
og ble fullstendig besatt av ham.
Jeg dro til psykolog...
og det kom fram at jeg hadde skrevet en teit historie...
om en kvinne som prøver å drepe kjæresten sin...
og alle detaljene om hvordan hun skulle gjøre det...
-om hvordan hun ikke skulle bli tatt... -Skulle hun drepe kjæresten sin?
Ja.
Det var ikke noe jeg ville gjort, bare noe jeg skrev.
Jeg forstår.
Den teite psykologen trodde på alt jeg fortalte.
Det var min første time. Hun sa hun måtte ringe politiet.
-Måtte hun ringe politiet? -Ja.
Hun var... Faen!
Hun var overbevist om at jeg kom til å gjøre det.
Selv om jeg hadde forklart at det bare var noe jeg skrev.
Hun så meg dypt inn i øynene og sa:
''Måten du sa det, jeg bare vet at du vil gjøre det.
''Måten du sa det på.'' Hun var helt sprø.
-Det var min første og siste time. -Hva skjedde så?
Jeg kom over ham.
Men nå er jeg besatt av...
at han kommer til å dø av en ulykke 1000 kilometer unna.
Og at jeg kommer til å få skylden.
Hvorfor blir man besatt av folk man ikke liker noe særlig?
-Vet du hva jeg mener? -Jeg vet ikke.
Hva med deg?
-Hva? -Er du sammen med noen?
Det er utrolig at vi har unngått dette emnet så lenge.
Men nå må du fortelle meg det.
Jeg ser på kjærlighet...
som en utvei for to personer som ikke kan være alene.
Det er rart. Folk snakker alltid om...
hvordan kjærligheten er uselvisk.
Men tenker du over det, fins det ikke noe mer egoistisk.
Jeg vet det.
Hvem har akkurat slått opp med deg?
Hva?
Du høres ut som om du har blitt såret.
-Gjør jeg? -Ja.
Greit.
Stor tilståelse.
Jeg skulle sagt dette tidligere.
Jeg kom ikke til Europa bare for å være her...
og lese Hemingway i Paris og sånne greier.
Jeg sparte hele sommeren for å dra til Madrid...
og tilbringe sommeren med kjæresten min som har...
-Kjæreste? -Ekskjæreste...
som har gått på et idiotisk kunsthistoriekurs i et år.
Jeg kom hit. Vi var endelig sammen igjen...
og vi gikk ut til middag, vår første kveld, med seks av vennene hennes.
Pedro, Antonio, Gonzalo, Maria og Suzy hjemmefra.
Hun unngikk å være alene med meg i de første dagene vi var der...
og jeg ble en stund bare for å la det synke inn at hun ikke ville ha meg der.
Så jeg kjøpte billigste tur hjem, den som går fra Wien i morgen...
men det var et par uker til så jeg kjøpte en interrailbillett.
Vet du hva som er det verste med at noen slår opp med deg?
Det er å huske hvor lite du har tenkt...
på de du har slått opp med...
og du skjønner at de tenker like lite på deg.
Man ønsker å tro at begge lider...
mens de egentlig sier: ''Jeg er glad du er borte.''
Tro meg, jeg vet det.
-Du burde se på sterke farger. -Hva?
Det sa psykologen til meg.
Jeg betalte henne 900 franc i timen for å høre at jeg var en morder...
men jeg kunne endre besettelsen ved å konsentrere meg om sterke farger.
Virket det?
-Det hjalp ikke flipperspillet ditt. -Nei.
Jeg har ikke drept noen i det siste.
Ikke i det siste? Det er bra. Da er du kurert.
Det fins enkelte apetyper som bare har sex...
hele tiden.
De er de minst voldelige, de fredeligste og de lykkeligste.
Så kanskje det ikke er så ille å rote rundt.
-Snakker du om aper? -Ja, jeg snakker om aper.
-Tenkte det. -Hvorfor?
Jeg har aldri hørt denne.
Men det minner om et perfekt mannlig argument...
for å rettferdiggjøre utroskap.
Kvinnelige aper roter også rundt. Alle roter rundt.
Så søtt. Jeg har en fryktelig paranoid tanke...
om at feminisme ble oppfunnet av menn...
så de kunne rote mer rundt.
''Kvinne, frigjør ditt sinn, frigjør din kropp. Ligg med meg.
''Vi er alle glade og frie, så lenge jeg kan knulle så mye jeg vil.''
Greit, men kanskje det er noe biologisk her.
Hadde du en øy...
med 99 kvinner og bare én mann...
hadde man etter et år hatt muligheten for 99 barn.
Men hadde du en øy med 99 menn og bare én kvinne...
ville man bare hatt muligheten for ett barn etter et år.
Så...
Vet du hva?
På denne øya tror jeg det bare ville vært 43 menn igjen.
De andre ville drept hverandre for å få knullet den stakkars kvinnen.
På den andre øya...
ville det vært 99 kvinner, 99 barn og ingen menn.
Fordi de ville ha gått sammen om å spise ham levende.
-Å, ja? -Ja.
Det er noe i det.
Kvinner har ikke noe imot å ødelegge en mann.
Jeg gikk nedover gata en gang med ekskjæresten min...
og vi gikk forbi fire kraftige fyrer som sto ved en Camaro.
Og en av dem sa: ''Hei, baby, fin rumpe! ''
Jeg sa: ''Slapp av. Jeg bryr meg ikke.''
-Pluss at det var fire av dem. -Akkurat.
Hun sier: ''Dra til helvete! ''
Jeg sier: ''Vent litt.''
De kommer ikke til å banke henne.
Så hvem ble skjøvet i frontlinjen?
Kvinner sier at de hater at du er for overbeskyttende...
men passer det dem, sier de at du er umandig og pinglete.
Vet du hva? Jeg tror ikke kvinner egentlig vil ødelegge menn.
Selv om de vil det, får de det ikke til.
Jeg tror menn også ødelegger kvinner...
eller er i stand til å ødelegge kvinner, mye mer enn kvinner.
Det er deprimerende.
-Vil du slutte å snakke om dette? -Jeg hater det.
Menn, kvinner... Det tar aldri slutt.
-Det er som en plate med hakk. -Ja.
Alle par har hatt denne samtalen.
Og ingen har blitt enige om noe.
Jeg så en dokumentar om det. Det er en fødselsdans.
-En fødselsdans? -Ja.
Skal jeg gi henne penger?
Alt som er litt interessant, koster penger.
En fødselsdans?
Det så mer ut som en parringsdans.
Kvinner bruker den når de føder.
De gjør det ennå i noen deler av verden.
Den fødende kvinnen går inn i et telt...
og kvinnene fra stammen står rundt henne og danser.
De oppfordrer henne til å danse med dem...
for å gjøre fødselen mindre smertefull.
Og når barnet er født, danser de for å feire det.
Jeg tror ikke min mor ville satset på det.
Jeg liker tanken på dans som en felles funksjon.
-Noe alle tar del i. -Jeg vet det.
Jeg hørte om en gammel mann som så noen ungdommer danse.
Han sa: ''Så vakkert.''
''De prøver å riste av seg kjønnsorganene, og bli engler.''
-Jeg liker det. -Jeg har et spørsmål.
Når kvinnene danser, og er så spirituelle...
hvor er mennene?
Samler vi inn mat? Er vi ikke invitert? Trenger dere oss ikke?
Menn er heldige som ikke får hodet bitt av etter paring.
Noen insekter gjør det, noen edderkopper.
Vi lar dere leve. Hva klager du på?
Du tuller definitivt. Men det er noe ved det.
-Du tar opp sånne ting hele tiden. -Hva?
-Ja. -Nei, vent litt.
For å snakke alvorlig...
jeg føler alltid et press for å være en sterk og uavhengig kvinne...
og ikke få det til å virke som om livet mitt dreier seg om én fyr.
Men å elske noen...
og å bli elsket betyr så mye for meg.
Jeg gjør alltid narr av det...
men er ikke alt vi gjør i livet noe vi gjør for å bli elsket litt mer?
Jeg vet ikke.
Noen ganger drømmer jeg...
om å være en god far og en god ektemann.
Og noen ganger føles det ganske nært.
Men andre ganger...
virker det dumt...
som om det ville ha ødelagt livet mitt.
Det er ikke bare frykt for forpliktelser...
eller at jeg er ute av stand til å elske, for det er jeg ikke.
Det er bare det at hvis jeg er fullstendig ærlig med meg selv...
så ville jeg heller dødd i troen på at jeg er skikkelig god til noe.
At jeg hadde gjort det bra i noe...
mer enn at jeg bare var i et godt forhold.
Jeg jobbet for en eldre mann, og han fortalte meg...
at han hadde brukt hele livet med tanke på karrieren og arbeidet sitt.
Han var 52, og plutselig slo det ham...
at han aldri hadde gitt noe av seg selv.
Hans liv var for ingen og ingenting.
Han gråt nesten da han sa det.
Jeg tror at hvis det finnes en slags Gud...
er han ikke i noen av oss...
men i det lille tomrommet mellom oss.
Hvis det finnes magi i verden...
må det være i forsøket på å forstå noen, og dele noe.
Jeg vet det nesten er umulig å få til...
men hvem bryr seg?
Svaret må ligge i forsøket.
Dette er en sivilisasjon i forfall. Se på servicen.
-Servicen? -Hvor er kelneren?
I New York hadde hun vært uten jobb.
Jeg skal ringe vennen min i Paris...
som jeg skal spise lunsj med om åtte timer.
-Ta den. -Hva?
-Ta telefonen. -Hallo?
Jeg har jobbet med engelsken i det siste. Skal vi snakke engelsk, bare for gøy?
Greit. Det var en god idé.
Jeg tror ikke jeg rekker lunsjen i dag.
Jeg traff en fyr på toget, og jeg gikk av med ham i Wien. Vi er ennå der.
Er du gal?
Antakeligvis.
-Er han fra Østerrike? -Nei.
Han er på gjennomreise. En amerikaner. Han skal dra hjem i morgen tidlig.
Hvorfor gikk du av toget med ham?
Han overbeviste meg.
Jeg var klar for å gå av toget med ham...
etter å ha snakket bare en kort stund. Han var så hyggelig, jeg måtte.
Vi var i bistrovognen, og han begynte å snakke...
om seg selv da han så sin bestemors spøkelse som liten gutt.
Jeg tror det var da jeg falt for ham.
Bare tanken på denne vesle gutten med slike vakre drømmer.
Han fanget meg.
Og han er så søt. Han har vakre, blå øyne...
pene, rosa lepper...
fettet hår.
Jeg elsker det.
Han er sånn passe høy, og litt klossete.
Jeg liker å kjenne at han ser på meg når jeg ser vekk.
Han kysser som en tenåring. Det er så søtt.
-Hva? -Ja, vi kysset.
Det var nydelig.
Etter som kvelden gikk, begynte jeg å like ham mer og mer.
Men jeg tror han er redd meg.
Jeg fortalte ham om kvinnen som dreper eksen sin.
Han må være livredd.
Han tror sikkert at jeg er en manipulativ, slem kvinne.
Jeg bare håper han ikke tror det om meg.
Du kjenner jo meg. Jeg er den mest harmløse.
Den eneste jeg virkelig kan såre, er meg selv.
Jeg tror ikke han er redd deg. Jeg tror han er vill etter deg.
-Tror du det? -Jeg har kjent deg lenge.
Jeg har en god følelse. Skal du treffe ham igjen?
Vi har ikke snakket om det ennå.
Din tur. Ring vennen din.
-Ok? -Greit.
Jeg får vanligvis svareren hans.
Hei, kompis. Hva skjer?
Hei, Frank. Hvordan går det? Jeg er glad du er hjemme.
Kult. Hvordan var Madrid?
Madrid sugde.
Lisa og jeg burde ha forlatt hverandre for lengst.
Synd. Hva sa jeg?
Ja. Avstandsforhold fungerer aldri.
Jeg var bare i Madrid i et par dager. Jeg fikk et billigere fly fra Wien.
Det var egentlig ikke så mye billigere. Jeg bare...
Jeg kunne ikke dra hjem med det samme. Klarte ikke å treffe noen kjente.
Jeg ville bare være et spøkelse, fullstendig anonym.
-Er alt i orden nå? -Ja.
Jeg har det topp. Det er greia.
Jeg er helt yr. Og jeg skal fortelle hvorfor.
Jeg traff noen på min siste kveld i Europa.
-Det er fantastisk. -Jeg vet det.
Du vet at man sier at vi er hverandres demoner og engler?
Hun var bokstavelig talt en Botticelli-engel...
og hun sa at alt kom til å bli bra.
Hvordan møttes dere?
På toget.
Hun satt ved et merkelig par som begynte å krangle, så hun flyttet seg.
Hun satt rett over midtgangen fra meg. Så vi begynte å snakke.
Hun likte meg ikke i starten. Hun er supersmart...
veldig lidenskapelig...
og vakker.
Og jeg var så usikker på meg selv.
Jeg trodde alt jeg hadde sagt virket så dumt.
-Ikke bry deg om det. -Nei.
Hun dømte deg sikkert ikke.
Og hun satte seg ved siden av deg. Hun gjorde det sikkert med vilje.
-Å, ja? -Ja.
Vi menn er så dumme. Vi forstår ikke noe om kvinner.
De oppfører seg rart, det lille jeg vet om dem.
Ikke sant?
Ja.
Dette føles som en slags merkelig drømmeverden.
Ja, det er helt sært.
Det er som om dette er vår tid. At vi har skapt den.
Det må være som om jeg er i din drøm, og du er i min.
Det kule er at hele denne kvelden, all tiden vår sammen...
egentlig ikke skulle ha hendt.
Jeg vet det. Det er kanskje derfor dette føles så overjordisk.
Så kommer morgenen og vi blir til gresskar igjen, ikke sant?
Jeg vet det.
Men nå skal du ta fram glasskoen...
og se om den passer.
Den passer nok.
En kompis av meg skulle få barn...
og det var en hjemmefødsel, så han skulle hjelpe til.
Men han sa at i fødselsøyeblikket...
da han så sitt barn oppleve livet for første gang...
og trekke pusten for første gang...
Alt han kunne tenke på, var at han så på noe...
som skulle dø en dag.
Han fikk det bare ikke ut av hodet.
Og jeg tror det er sant. Alt er så endelig.
Men tror du ikke at nettopp det gjør vår tid...
og våre spesielle øyeblikk så viktige?
Jo. Det er det samme for oss i kveld.
Etter i morgen vil vi antakeligvis aldri møtes igjen, ikke sant?
Tror du ikke vi vil møtes igjen?
Hva tror du?
Jeg vet egentlig ikke.
-Jeg hadde ikke planlagt... -Ikke jeg heller.
Jeg bor i Paris, du bor i USA. Jeg forstår.
Jeg vil ikke tvinge deg til å fly. Du hater det.
Jeg er ikke så redd for å fly.
Jeg kan gjøre det.
Hvis du hadde kunnet komme til USA...
eller hvis jeg...
Jeg kunne kommet tilbake hit.
Hva?
La oss være rasjonelle voksne.
Kanskje vi skulle prøvd noe annet.
Det er ikke så ille om dette er vår eneste kveld sammen.
Folk utveksler telefonnumre, adresser.
De ender opp med å skrive én gang, ringe et par ganger.
Det dør hen.
Det vil jeg ikke. Jeg hater det.
Jeg hater også det.
Hvorfor tror alle at et forhold skal vare evig?
Ja, hvorfor? Det er så dumt.
Men tror du denne kvelden er alt?
At dette er vår eneste kveld?
Det er vel den eneste måten.
Greit.
Da gjør vi det.
Ikke noe selvbedrag, ingen planer.
Vi gjør bare dette til en bra kveld.
-Da gjør vi det. -Greit.
Vi burde ta hverandre i hånden.
Gi meg hånden din.
For vår eneste kveld sammen...
og timene som gjenstår.
Hva?
Det er... Det er deprimerende.
Nå kommer vi bare til å tenke på...
når vi må si adjø i morgen.
Vi kan si adjø nå. Så slipper vi å tenke på det.
-Nå? -Ja.
Si adjø.
-Adjø. -Ha det.
Au revoir.
-Ses senere. -Vi ses, ja.
Her er planen.
Du skal ta glassene, og jeg skal ordne vinen.
-Rødvin. -Rødvin.
-Klarer du det? -Uten problemer.
-Ønsk meg lykke til. -Lykke til.
Hallo.
-Snakker du engelsk? -Litt.
Litt?
Jeg har en litt rar situasjon...
Ser du den jenta der borte?
-Ja. -Dette er vår eneste kveld sammen...
og hun...
Her er problemet.
Hun vil ha en flaske rødvin...
og jeg har ingen penger.
Men jeg tenkte du kunne...
gi meg barens adresse, så lover jeg å sende pengene...
så gjør du kvelden vår perfekt.
-Du skal sende meg pengene? -Ja.
Hånden din?
Ok.
-For den beste kvelden i ditt liv. -Tusen takk.
Jeg har ofte vært sammen med folk og delt vakre øyeblikk...
som å reise eller være oppe hele natten og se på soloppgangen.
Og jeg visste at det var spesielle øyeblikk.
Men noe har alltid vært feil.
Jeg skulle ønske jeg var med noen andre.
Jeg visste at det jeg følte...
de forsto ikke hvor viktig dette var for meg.
Men jeg er glad for å være sammen med deg.
Du kan umulig vite hvorfor en slik kveld...
er så viktig i livet mitt nå, men det er det.
-Dette er en flott morgen. -Det er en flott morgen.
Tror du vi vil få flere slike?
-Hva? -Hva med vår voksne avgjørelse?
Å, ja.
Jeg skjønner hva du mener med å ønske at noen ikke var der.
Vanligvis er det meg selv jeg skulle ønske jeg slapp unna.
Tenk over dette.
Jeg har aldri vært noen steder jeg ikke har vært.
Jeg har aldri hatt ett kyss der jeg ikke var en av kysserne.
Jeg har aldri gått på en film der jeg ikke var i salen.
Jeg har aldri bowlet uten at jeg var der med en teit spøk.
Jeg tror det er derfor så mange hater seg selv.
De er drittlei av å omgås seg selv.
La oss si at vi to var sammen hele tiden.
Du ville begynt å hate mange av vanene mine.
Hver gang vi hadde noen på besøk...
ville jeg blitt usikker, og blitt litt for full.
Eller måten jeg forteller den samme teite pseudo-intellektuelle historien...
om og om igjen.
Jeg har hørt alle disse historiene...
så jeg er selvsagt lei meg selv.
Men å være med deg...
har fått meg til å føle som om jeg er en annen.
Den eneste andre måten å miste seg selv på den måten på...
er dansing eller alkohol...
eller dop, eller noe sånt.
Knulling.
Knulling, ja. Det er en måte.
Vet du hva jeg vil?
Hva?
Bli kysset.
Det kan jeg få til.
Vent.
Jeg må si noe dumt.
Greit.
Det er veldig dumt.
Jeg syns ikke vi bør ligge sammen.
Jeg vil, men siden vi aldri vil møtes igjen...
ville det føles feil.
Jeg ville lurt på hvem du er med. Jeg ville savnet deg.
Jeg vet det ikke er særlig voksent. Kanskje det er en kvinneting.
La oss treffes igjen.
Nei, jeg vil ikke at du skal bryte løftet bare for å få et ligg.
Jeg vil ikke bare ha et ligg. Jeg vil...
Jeg syns vi burde det.
Vi dør i morgen tidlig.
-Jeg syns vi burde. -Da er det som en mannlig fantasi.
Treffe en fransk jente på toget, knulle og aldri se henne igjen.
Og få en flott historie. Jeg vil ikke være en historie.
Jeg vil ikke at denne kvelden skal ha vært til bare for det.
Vi trenger ikke å ha sex. Det er det samme.
Vil du ikke treffe meg igjen?
Selvsagt.
Hvis noen ga meg et valg nå...
om å aldri se deg igjen eller gifte meg med deg...
ville jeg giftet meg med deg. Kanskje det er romantisk tøys...
men folk har giftet seg for mye mindre.
Egentlig...
bestemte jeg meg for å ligge med deg da vi gikk av toget.
Nå som vi har snakket så mye, vet jeg ikke lenger.
Hvorfor gjør vi alt så komplisert?
Jeg vet ikke.
Hva er det første du skal gjøre når du kommer til Paris?
Ringe foreldrene mine. Hva med deg?
Jeg vet ikke. Antakeligvis hente hunden min. Han er hos en venn.
Har du hund? Jeg elsker hunder.
-Gjør du? -Ja.
-Faen. -Hva?
Jeg vet ikke. Vi er tilbake i den virkelige tiden.
Vet det. Jeg hater det.
Hva er det?
-Høres ut som en cembalo. -Sjekk det der.
Noen spiller.
Så kult.
-Kan vi danse til cembaloen? -Så klart.
-Jøss. -Hva?
Jeg skal ta et bilde av deg...
så jeg aldri glemmer deg...
eller noe av dette.
Jeg også.
''Årene skal løpe som kaniner.''
Hva?
Ingenting.
Jeg har et opptak av Dylan Thomas...
som leser et W.H. Auden-dikt. Han har en flott stemme.
Det er:
''Alle klokkene i byen
''begynte å surre og ringe.
''La ikke tiden lure deg
''du kan ikke vinne over tiden.
''I smerte og i slit
''siver livet sakte vekk.
''Og tiden vil få sin vilje.
''I morgen eller i dag''
Noe sånt.
Det var bra.
Tidligere da du snakket om at etter noen få år...
begynner par å hate hverandre...
ved å kunne forutsi hverandres reaksjoner, eller bli lei hverandres vaner.
Jeg tror det vil være motsatt for meg.
Jeg tror jeg virkelig kan falle for noen når jeg vet alt om ham.
Hvordan han grer håret sitt, hvilken skjorte han vil ta på seg...
nøyaktig hvilken historie han vil fortelle.
Det er da jeg vet at jeg virkelig elsker noen.
-Vet du hva? -Hva?
Vi gikk ikke på det skuespillet.
-Skuespill? -Ja.
-Med kua? -Ja.
Det gjorde vi ikke.
Vi gikk glipp av det.
Vet du hva som er flybussen?
Ja da.
-Her skal jeg på. -Skal du på denne?
-Da er vel tiden kommet? -Ja.
Jeg...
-Du vet... -Ja. Jeg også.
Ha et flott liv. Ha det gøy med alt du skal gjøre.
-Lykke til med skolen og alt det. -Ok.
Jeg hater dette.
Jeg også. Toget går snart.
Husker du alt det tullet om at vi aldri skulle treffes igjen?
-Jeg vil ikke det. -Ikke jeg heller.
-Ikke? -Jeg håpte du skulle si det.
Hvorfor sa du ikke noe?
-Jeg var redd du ikke ville treffe meg? -Greit, hva vil du gjøre?
Kanskje vi skulle møtes her om fem år.
Fem år? Det er lang tid.
Det er fryktelig. Som et sosiologi-eksperiment.
-Hva med ett år? -Ett år. Greit.
-Hva med seks måneder? -Seks måneder?
-Da er det iskaldt. -Ja.
Hvem bryr seg? Vi møtes her og drar et annet sted.
Seks måneder fra nå, eller fra i går?
I går. Seks måneder fra i går, som var 16. juni.
Spor ni, seks måneder fra nå klokken 18.00.
Desember.
Det er en togtur for deg, men jeg må fly hele veien.
Men jeg skal være her.
-Jeg også. -Greit.
-Ikke ringe, skrive... -Nei, det er deprimerende.
-Ok. -Greit.
Toget går nå. Si adjø.
Adjø.
Au revoir.
Ses senere.