Kom, så får ni bröd. Vill ni inte ha lite?
Kom, ni är säkert hungriga.
Kom, då. - Här får du.
Ät! - Här får ni.
Jaså, du har gett dem tillstånd att äta?
Av min säd!
Vem tror du att du är?
Du ska få!
Försvinn med dig!
I MARYGREEN
Försiktigt! Jag ska lära mig att spela på det.
Du var bara borta i en timme.
- Vad gjorde han? - Inget.
Slog han dig?
Hur kan du finna dig i det? Hans far var min fars gesäll.
Flytta ihop er.
Då så, Jock.
Mr Fawley!
- Ska jag lyfta bort den här? - I fem sekunder.
Stå stilla nu.
Följ med, då.
Har du jobbat klart? Duktig pojke.
Gå på! Sätt fart!
Är du ledsen för att jag flyttar, Jude?
- Ja. - Samma här.
- Vart ska ni, sir? - Till Christminster.
- Varför måste ni dit? - Vet du vad ett universitet är?
Ser du där borta?
Det är Christminster.
Vill man bli nåt, måste man dit.
Även om det innebär uppoffringar.
Man måste läsa när ens vänner leker-
- gå upp tidigt på morgonen i kylan och studera så fort man får möjlighet.
En dag får man lön för mödan.
När man väl är där kan man bli vad man vill. Man kan välja sin framtid.
Skynda dig, Jude.
Nu kommer han.
- Ska du äta med oss i dag, Jude? - Nej.
Den här osten är väldigt god. Vem är det som väntar på dig?
Är hon snygg?
"Hon reste sig hastigt ur det grå havet, likt en dimma."
"Mitt barn, varför gråter du?"
Vem är den där poeten?
- Tack så mycket. - Det var inte jag.
Inte jag heller. Jag lovar. Jag gillar honom inte ens.
- Vadå? Han verkar trevlig. - Han står ju bara där.
Nu skrämde du i väg honom. Åh, han är blyg.
Du tror väl att det var jag.
- Nej. - Det var jag.
Säg det inte till nån.
Jag heter Arabella.
Min far är svinuppfödare. Vi tvättade tarmar till blodkorv.
- Vadå? - Inget.
Söndagar har jag ledigt. Då kan vi ses.
- Fick du napp? - Nej, jag borde ha kastat nåt annat.
- Så allt du gör är att läsa? - Ja.
Inget mer?
- Vad läser du? - Latin, grekiska. Iliaden, Thukydides.
- Hesiodos, lite ur Nya testamentet. - Fint värre!
- Det behöver jag i Christminster. - Christminster?
Jag ska bli lärd, kanske till och med professor.
Kära nån!
- Har du sett mig klättra i träd? - Nej.
Du hade ju inte gjort nåt.
Jag måste visa dig nåt, Jude.
Var är du?
Res på dig, Abby. Jag vill kyssa dig.
Kyss mig så här.
Var försiktig. Jag ruvar på ett ägg.
Det kläcks om tre dagar.
- Varför gör du det? - Det är naturligt för oss att ge liv.
Jude...
- Ja? - Det är sent.
Den är till moster Drusilla.
- Vad ska vi kalla den? - Rosie Pink.
Nej, Jemima Fläck.
- Är det inte ditt eget? - Än sen?
- Vadå? - Du har ju massor med eget hår.
- Det är mode i London. - Bryr du dig om folk i London?
- Tycker du inte om det? - Nej.
Då ska jag inte sätta på mig det.
Låt det brinna.
Jag vill se oss. Du kan blunda om du vill - och låtsas att det är mörkt.
Jude...
- Du får be mig snällt. - Om vadå?
- Om det du vill att jag ska göra. - Jag har ingen aning.
Då får vi väl ta reda på det.
Han kommer inte att komma.
Troligtvis är han stupfull.
Vi får göra det själva.
- Försiktigt! - Lägg dem nån annanstans.
Bordet behövs för istret.
Dit bort.
- Var vill du ha den? - På den här sidan.
Ge mig kniven.
- Tack gode Gud att den är död. - Vad har Gud med grisslakt att göra?
Det är lite sent för andra kvinnor.
Jag tycker inte synd om dig. Du borde ha lyssnat på mig.
- Fawleys är inte gjorda för äktenskap. - Jag hade inget val.
- Hon väntade inte barn. - Säg inte så.
Ska jag bädda åt dig?
Nej, nu går jag.
Käre Jude, jag har lämnat dig och kommer inte tillbaka.
Du tror att jag lurade dig, men jag trodde verkligen att jag var gravid.
Jag ska börja om i Australien. Nu är du fri att åka till Christminster-
- och studera på universitetet. Lycka till.
I CHRISTMINSTER
Kan jag hjälpa dig?
Den är fin.
Era hus ligger tätt och era smutsiga ungar klättrar på byggnadsställningar.
Det är samma stad. Fem minuter mellan Kyrkgatan och Snuskgatan.
Varför går vi inte dit? Varför knackar vi inte på deras dörrar?
De har övertygat oss om att det ska vara så. Ingen förändring.
Varför förändring? De har vunnit diskussionen.
De utbildar varann för att vinna diskussionen.
- Jag söker Jude Fawley. - Runt hörnet.
Jude Fawley?
Jag är din kusin Sue Bridehead. Moster Drusilla skrev att du var här.
Hej.
- Ni ser inte ut som kusiner. - Varför inte?
Du är vacker och Jude har ett buttert stenansikte.
- En stor näsa är ädelt. - Lägg av, Tinker.
De har samma sorts näsa. Titta bara!
Var sin mitt i ansiktet.
- Berätta mer om min kusin. - Han är lärd.
Han är en syndare. - Vad hette den senaste, Jim?
- Vicky. - Nej, Florence.
- Gott, va? - Jättegott. Fy!
Inte upp i ärmen.
Den kan bara försvinna genom handen.
Jättebra!
Jude! Jude...!
Jude! Inte ditåt. Det betyder otur. Där brände de martyrer.
- Är du vidskeplig? - Nej.
Inte jag heller, men man ska ändå akta sig.
- Vart ska vi? - Till livet, bort från universitetet.
- Det är underbart här. - Här finns bara sten.
- Du menar byggnaderna, jag de lärda. - Jag menade även de lärda.
Ät upp det.
- Vad kostar de? - Tio shilling.
- Inte ska du väl köpa dem? - Varför inte?
- Ska jag slå in dem? - Nej tack.
- Varför slog du in dem? - För att skona min hyresvärdinna.
- Du verkar gilla konflikter. - Nej. Varför går du i kyrkan alls?
En bit av mig är fortfarande en vidskeplig flicka från landet.
- Som jag? - När blev du en flicka?
- Blir du irriterad på mig? - Nej.
- Men jag låtsas vara klokare än du. - Det är du.
- Säg inte så. - Varför inte?
- Sånt erkänner man inte. - Varför inte, om det är sant?
- Säg nåt. - Jag tycker om att lyssna på dig.
Catullus.
"Gudalik är mannen som sitter vid hennes sida"-
- "som tittar och fångar hennes skratt"-
- "som trasar sönder mig mjukt."
"Det blir mindre kvar av mig för varje gång jag ser henne."
Vackert.
- Gud, vad tungt! - Får man gifta sig med sin kusin?
Det är inte förbjudet att bli kär i varann. Sånt är visst rätt vanligt.
- Vad säger du, Jude? - Ni två ser inte ut som kusiner.
- Sue? - Hur visste du det?
- Du har en kvinnas händer. - Bättre kan du!
- Våld gills inte. - Du följde efter mig.
Jag ville bara säga adjö.
- Ska du inte presentera oss? - Han heter Wilks.
Hur står det till, Mr Wilks?
- Varför ska du härifrån? - Det blev bråk med min hyresvärdinna.
Hon hittade en av mina statyer och slängde den i golvet.
Hon såg till att jag fick sparken.
- Vart ska du? - Ingen aning. Undervisa nånstans.
- Du kan undervisa här i Christminster. - Det gör alla.
Mr Phillotson kan hjälpa dig. Jag var hans elev i Marygreen.
- Oroa dig inte för mig. - Jag hade ändå tänkt besöka honom.
- Varför vill du att jag stannar? - Vi har ju nyss lärt känna varann.
Mr Phillotson? Mitt namn är Jude Fawley.
Jag var er elev i Marygreen.
Ja, det var du.
- Är du också en f.d. Elev? - Nej, det är min kusin Sue Bridehead.
Ni visade mig Christminster när ni lämnade Marygreen.
Jag kom hit på grund av er, för att studera.
Den här vägen. Min dröm om att studera har ersatts av andra drömmar.
Jag trivs väldigt bra som skollärare.
Varsågoda.
Sue letar efter arbete som lärarinna.
- Och du har erfarenhet. - Nej.
- Då är det svårt att hitta arbete. - Jag tänker gå på lärarhögskolan.
Bra idé. Vad jag skulle behöva är nån med två års erfarenhet.
- Vad sägs om en lärling? - Jude!
- Vill du verkligen bli lärarinna? - Självklart.
Ni skulle tjäna på det båda två.
- Jag kan inte betala mycket. - Det gör inget.
Då säger vi väl så.
Ett gånger sju...
Det var snabbt!
Tre gånger sju... Fyra gånger sju...
Fem gånger sju...
- Vad gör du? - Adjö, fröken.
Olivberget, berget Moria.
Joshafats dal.
Sion, Golgata.
Alltihop namn ur vår historia. En exakt modell av staden Jerusalem-
- som den såg ut under vår Herre Jesu Kristi tid.
De släpade Jesus genom gatorna...
- Hur vet han hur Jerusalem såg ut? - Modellen är gjord efter fina kartor.
Varför tog de Jerusalem och inte Aten, Rom eller Alexandria?
Därför att Jerusalem är viktig för oss kristna. Det förstår du väl.
- Varför är du så skeptisk? - Det är jag inte. Jag ville bara...
Jude!
- Vilken överraskning. - Nej, du visste att jag var här.
- Mr Phillotson... - Din kusin är en klok flicka...
...som kritiserar allt obarmhärtigt. - Kalla mig inte "klok flicka".
- Jag menade inget illa. - Jag vet. - Kom, Jude. Nu går vi.
Anklagelsen lyder: "Detta är Jesus, judarnas konung."
- Han ville imponera på dig. - Men gjorde det på ett oklokt sätt.
- Han är galen - och förtjust i dig. - Och jag är förtjust i honom.
Inte behandlar jag honom nedlåtande. Jag känner mig inte alls skyldig.
"Berätta, o musor, om en rådig man"-
- "som vandrat omkring sedan Han plundrat den heliga staden Troja."
- En lyckokyss? - Nej.
Ett brev till antagningsdekanen.
Han tog emot det.
Vill du ha en hatt, Jude?
- Varför då? - Det regnar.
- Va? - Jag som trodde du var ett snille.
Sue!
"Jag har med intresse läst ert brev. Ni beskriver er som en arbetare"-
- "och kommer att ha större framgång inom ert yrke än om ni sadlar om."
"Högaktningsfullt, antagningsdekanen."
Jag skiter i rektorn eller en examen...
...men jag skulle överträffa alla. - Man lär sig mer utan böcker än med.
- Kan du trosbekännelsen på latin? - Ja, det kan jag.
Ursäkta mig... - Tystnad!
Herren i hörnet ska läsa trosartiklarna på latin...
...till det här sällskapets uppbyggelse. - Varsågod.
Nu har du din chans.
Jävla dårar! Vem av er vet om det var rätt eller fel?
Det kunde lika gärna ha varit "Råttfångarens dotter" på holländska.
JAG HAR FÖRSTÅND LIKA VÄL SOM NI Job 12:3
Sue! Sue!
- Jude? - Jag har druckit, Sue.
- Släpper du in mig? - Kom, då.
- Jag kan klara det. - Jude...
Du kommer att lära dig mer utan dem.
Det här vill du nog inte höra, men betyg behövs inte för att göra gott.
- Du borde äta nåt. - Han är för gammal för dig.
Jag kommer in med frukosten.
Redan arbetslös?
Hej, moster.
Gör dig inte till åtlöje på grund av henne.
Äktenskapet med Arabella var det dummaste du gjort hittills.
Varken dina eller Sues föräldrar bodde ihop.
De gjorde varandras liv till ett helvete och övergav er.
- Vi är en annan generation. - Men med samma förbannelse över er.
- Fawleys passar inte för äktenskap. - Det är en amsaga.
Sen när har du slutat tro på såna?
Nej!
Käraste Jude, Mr Phillotson och jag har flyttat till Melchester.
Han undervisar på en ny skola och jag går på lärarhögskolan.
Reglerna är hårda och besökstiderna begränsade, men jag vill se dig igen.
I MELCHESTER
- Du har grova händer, Jude. - Av hammaren och mejseln.
Men det är ädla händer.
- Vad är det? - Jag måste vänja mig vid dig igen.
- Här glömmer jag Melchester. - Var är vi, då?
I Frankrike, Australien, Spanien, Kanada, Timbuktu.
- Är det så hemskt på lärarhögskolan? - Ja.
Bara ett år till.
- Mr Phillotson anställer mig efteråt. - Hur är det med honom?
- Han har varit till stor hjälp. - Jag förstår det.
- Driver du med mig? - Nej.
- Jude? - Han verkar mån om din framtid.
- Vi är vänner. - Så ser nog inte han det.
- En gammal man som han? - Så gammal är han inte.
Det sa du själv.
- Vad är det? - Du borde vara ärligare mot mig.
Okej, han friade till mig.
- Vad svarade du? - Att jag skulle fundera på det.
- Jag borde inte ha bett dig hälsa på. - Jag har flyttat till Melchester.
Jude!
Släpp in mig!
De låste in mig för vår promenad. Jag flydde genom fönstret och kom hit.
Jag får inte upp värmen.
- Jag lånar kläder av hyresvärdinnan. - Säg inget till henne, för Guds skull!
Då får du ta på dig mina.
- Vad sägs om den här? - Lite väl liten.
Jag väntar utanför.
- Jag tog med lite konjak. - Inga glas?
- I skåpet, men då får jag diska sen. - Lugn, jag ska dricka som en man.
- Vad kommer de att säga i skolan? - Jag bryr mig inte.
- Jag går så fort de har torkat. - Det är sent. Stanna här i natt.
Om jag ändå fick upp värmen.
- Tack, Jude. - För vadå?
- För att du ställer upp. - Jag är glad att du kom till mig.
Jag har ingen annan.
- Jag borde låta dig sova. - Ja.
Men jag kan inte sova.
Varför tittar du på mig så där?
- Skrämmer det dig? - Nej, jag är inte rädd för män.
Varför inte?
De rör ingen kvinna förrän hon vill det.
Tills hon med blicken eller ett leende säger "kom" är de rädda.
Säger man inget, gör de inget.
Ni är det svaga könet.
Ska jag försöka en gång till?
Blunda och sova?
- God morgon, Jude. Kan vi talas vid? - Ja.
Hon rymde från skolan och kom till dig på natten.
Det går rykten. Hon har blivit relegerad på grund av dem.
- Så orättvist! - Jag vill gärna försvara henne.
- Jag måste veta vad som hände. - Det hände ingenting.
- Är det sant? - Jag svär.
Hon bodde hos mig, men som en kusin.
Då måste vi hjälpa henne båda två.
Hej.
- Var du i skolan? - Ja.
Jag får inte komma tillbaka. De tror att du och jag har ett förhållande.
De föreslog att jag skulle gifta mig med dig för att rädda mitt rykte.
- Mr Phillotson lovade att hjälpa dig. - Jag vill inte ha hans hjälp.
- Han var angelägen. Han gillar dig. - Jag vet det.
- Du känner inte till mitt förflutna. - Berätta om det, då.
Jag är gift, Sue.
Jag har inte sett henne på många år, men jag är fortfarande gift.
- Varför berättar du det? - Därför att det är det enda hindret.
För vadå? Jag älskar dig inte. Jag vill inte bli din fru.
Du är vår bäste vän, Jude. Därför bör du få veta det först.
- Richard friade och jag sa ja. - Vad fint! Gratulerar.
- Jag gläds. - Det gör vi också.
- När bestämde ni er? - Jag har frågat Sue i flera månader.
- Nu var det hennes idé. - Ett klokt beslut.
- Jude hjälpte mig att bestämma mig. - Jag vet. Hoppas hon gör er lycklig.
En fråga, Jude. Vill du överlämna mig? Du är min enda släkting.
Visst vill jag det. Av hela mitt hjärta.
- Försiktigt nu! Då så, Tom. - Jag är också klar.
Är du klar? Skynda på, då.
Du är "fadern".
Så kallas mannen som överlämnar en.
Var det så här när du gifte dig?
Han gick. Det går bättre utan honom. - Tack, Patrick. - Hur mår pojken?
- Vad vill du ha? - Allt.
Vad sägs om portvin? Mer blir det inte. Du bestämmer.
- Ses vi efteråt? - Nej.
Jo, det tror jag.
- Vill du ha nåt? - En öl och en whisky, Arabella.
- Skulle inte du vara i Christminster? - Skulle inte du vara i Australien?
Växel, Arabella.
Han slipper betala.
- Vem är han? - Min man.
En öl till, tack.
Skål!
Jag sa att jag var gravid när vi gifte oss.
Jude? Jude!
Jag träffade nån i Sydney.
Jag berättade inte om oss.
Bröllopet var inte lika fint som vårt.
Hon kommer att hitta mig här lika tyst som Lasaros.
Sen öppnar jag plötsligt ögonen.
"Sue Bridehead, din tossa". Jag kommer att säga det rakt ut:
"Du kommer att ångra dig lika mycket som din fårskallige kusin ångrat sig."
Gråter du för min skull eller för din älskade Sues skull?
Din lipsill.
- Herre, förbarma Dig. - Kristus, förbarma Dig.
Herre, förbarma Dig.
Allsmäktige Gud, hos Dig finns andarna av dem som gått före oss.
Själarna av de trogna som befriats från köttets last gläds med Dig.
Vi tackar Dig av hela vårt hjärta.
Fräls vår syster från den syndfulla världens kval.
Vi bönfaller Dig att Du i Din stora barmhärtighet-
- må samla dem som Du har utvalt och låta Ditt rike komma.
Låt oss tillsammans med dem som gått före oss i tron på Ditt heliga namn-
- finna salighet för både kropp och själ i Din eviga nåd-
- genom Jesus Kristus, vår Herre.
- Hur länge stannar du? - En natt. Jag ska tillbaka i morgon.
- Jag hade velat träffa henne. - Och hon hade velat träffa dig.
- Vad sa hon? - Att vi var dåliga män och fruar.
Såna fällor borde vara förbjudna.
- Väckte den dig? - Jag var redan vaken.
- Varför? - Jag tänkte.
- På vadå? - Jag vet inte.
Käraste Jude, jag borde aldrig ha skrivit detta. Snälla, svara inte.
Richard och jag är man och hustru. Det kan inget ändra på.
Varken din frustration eller min ånger. Försök att glömma mig.
I SHASTON
- Jude? - Hur visste du det?
Du har en mans händer.
- Fick du mitt brev? - Ja, men jag öppnade det aldrig.
Lugn, jag har inte flyttat till Shaston.
- Det låter som om du gett upp mig. - Förebrår du mig?
Jag kom ju faktiskt.
Lova mig att aldrig sluta försöka.
- Det måste låta hemskt. - Ja, det gör det.
Lovar du det?
Jag kan inte annat.
- Jude... Sue nämnde inte ditt besök. - Jag visste inte om det.
Vilken trevlig överraskning för oss. Hur länge stannar du?
- Mitt tåg går om en timme. - Sue har ju knappt fått träffa dig.
Du kanske kan övertala Jude att stanna.
Hur ser skolan i Marygreen ut?
Som förut.
Fortfarande bara ett klassrum?
Samma bänkar.
- Är allt som det ska? - Ja.
- God natt, då. - God natt.
Sue?
- Vad gör du? - Vad är det för fel på mig, Jude?
Inget.
"När klockans slag jag räknar tyst"-
- "och dagen övergår i otäck natt."
"När jag ser skymningen i violett"-
- "och svart blandas med silver och vitt."
"När jag ser höga träd utan löv som stått under himmelens hetta."
"Och sommarens sädeskärvar står bundna med vita och stickiga agnar."
Jag älskar min fru. Hon älskar inte mig, utan känner avsky för mig.
I morse frågade hon mig-
- om hon fick flytta ihop med dig.
Jag har inget emot det, om du vill det.
Ja, det vill jag.
Det har alltid varit nåt visst mellan er.
Ni är mer än bara kusiner.
Ibland är ni som en och samma person.
- Du visste vårt äktenskap var fel. - Ja.
- Men du hindrade oss inte. - Nej.
Det gjorde inte jag heller.
- Jag ser efter om du har glömt nåt. - Det har jag nog inte. Tack.
- När går tåget, Jude? - Om fem minuter.
Adjö, Richard.
Adjö.
I ALDBRICKHAM OCH PÅ ANDRA STÄLLEN
Jude! Jude...!
Här kommer din mat.
Familjelagen borde vara anpassad till olika läggningar.
- Man kanske vill bo ihop som vänner. - Det vore inte snällt mot mannen.
- Det skulle såra hans stolthet. - Man vill gifta sig med sin älskade.
Varför tvingas folk att älska varann? Äktenskapet är bara en kärlekslicens.
- Skulle du vilja gifta dig med mig? - Jag skulle springa min väg.
Snälla! Det är orättvist.
- Drick upp. - Ett försök till.
Drick upp.
Du älskar det, din lögnhals.
Ja!
- Ja! - Nej.
- Vad är det? - Ta inte i mig så där.
- Det var bara ömhet. - Som förspel till nåt annat.
Vad för nåt? Inget jag varit med om.
Förlåt, jag vill bara att allt ska vara perfekt mellan oss.
Jag är inte redo än.
- Förstår du det? - Jag ska försöka.
- Vad skriver du? - Vad hans fru vill ha.
Te. "Här vilar min make Peter Porter, 51 år."
"Han plågade mig, bedrog mig och spenderade alla våra matpengar på öl."
- Han är död. - Han kan inte höra mig.
Säg att hans gravsten är klar om en timme.
Arabella?
Förlåt att jag kom hit, Jude. Jag har problem och behöver prata med dig.
Vad har hänt?
Jag vill inte ställa till det för dig. Kan vi prata nån annanstans?
Jag bor på King's Head.
- Arabella vill prata med mig. - Inte här?
- På hennes hotell. - Så praktiskt.
- Jag måste hjälpa henne. - Varför? Hon är inte din fru.
Hon kommer att ge dig vad du vill ha.
- Hon vill ha dig tillbaka. - Vill du ha mig, då?
Ja.
Blunda.
- Du behöver inte göra det. - Jag vill, men du måste hjälpa mig.
- Pratar jag för mycket? - Nej.
Visst gör jag helt fel? Jag är intellektualiserande.
Kyss mig innan jag börjar prata igen.
Du ser nöjd ut.
- Du ska få bacon, korv och ägg. - Varför?
För att du tycker att du förtjänar det.
Det ligger ett brev på bordet.
- Ska du inte öppna det? - Jag läser det senare.
Jag vet vem det är ifrån.
Käraste Jude, jag skriver därför att jag aldrig fick prata med dig.
Jag födde en pojke åtta månader efter att jag lämnat dig.
Hittills har pojken bott hos mina föräldrar i Sydney-
- men nu har de inte längre råd med honom, och det har inte jag heller.
Han är uppkallad efter dig.
ANKOMMANDE
- Heter du Jude Fawley? - Ja, sir.
Det här är din pappa. Jag heter Sue. Roligt att få träffa dig.
- Hur var resan? - Bra.
Ska jag bära den?
Arabella talade sanning. Han är din. Jag kan se dig i honom.
Men den andra halvan är hon.
- Visst kommer du att beskydda mig? - Om jag kan det.
Kan man lita på sina ögon? Är världen verkligen vad den ser ut att vara?
En del av er ler. Inget förvånar er längre. Ni har sett allt.
I kväll kommer jag att överraska er. Jag ska visa er underverk.
Jag ska visa er en värld ni bara skymtat i era mörkaste drömmar.
Ur tomma intet kommer skräcken!
Går det bra?
Det är inget att vara rädd för. Kom!
Gråt inte, Lizzie. - Kan du hjälpa mig, Juey?
Kan du hjälpa mig? Kan du hålla henne? Stöd hennes huvud.
- Titta, jag håller i bebisen. - Var försiktig.
God morgon.
Jude, kan jag få prata med dig?
- Vilka är de? - Lugn, pappa ska bara prata med dem.
- Arbetet går fint, Mr Willis. - Tyvärr måste nån annan slutföra det.
- Varför? - Församlingsborna har beklagat sig.
- Över vadå? - Över att ni inte är gifta.
- Måste stenhuggare vara det? - Du ska få betalt för veckans arbete.
Jag är ledsen, Jude.
Sex shilling. Sju shilling. Ska damen få dem? Ja, hon får dem. - Tackar.
Nu har vi ett par fina kaniner. Utan skinn ser de likadana ut.
De blir en väldigt fin söndagslunch. Fyra pence, fem pence.
Sju pence av herren där ute.
Det kommer bli så överallt så fort folk får veta att vi inte är gifta.
Då flyttar vi vidare. Nånstans där ingen känner oss.
Om de får reda på det, flyttar vi igen och igen och igen.
Tills världen har förändrats.
Vi har inte gjort nåt fel, Sue. Det har du lärt mig.
Juey?
Juey!
Ta hand om din syster.
God dag, Mrs Fawley. Arabella Wilkinson.
- Du ser sjuk ut, Jude. - Tack.
De har t.o.m. gavlar och små fönster! Har du inte glömt Christminster än?
- Hur har du det? - Bra.
Min man dog. Jag fick ärva allt.
- Vad vill du ha? - Ett helt college.
- Vilket vägrade ta emot dig? - Bibbliol.
Det tar jag inte.
Du var så stolt, Jude.
Jude? Hej.
- Känner du inte igen din mamma? - Jo.
- Jag köpte en kaka. Vill du ha den? - Nej tack.
- Din lillasyster vill ha den. - Hon är för liten.
- Men du är stor. Hur gammal är du? - Åtta.
Åtta år, tre månader och sex dagar. Det minns jag exakt.
Åtta var min bästa ålder. Men nu vill du väl bli nio.
- Är du gift än? - Nej.
- Får jag ge dig en puss, då? - Ja.
Du är en duktig pojke, Jude.
Vad är det?
Jag vill tillbaka till Christminster.
- För att Arabella sårade din stolthet? - För att jag fortfarande har den kvar.
Och kråkan flög över busken och kråkan flög över busken
Och kråkan flög över busken Vad tror du att den såg?
TILLBAKA I CHRISTMINSTER
- Vem är det? - Jag känner igen rösten. Farbror Joe.
Jim, Tinker Taylor, här! Jag har hittat läraren från Slummens college.
Hörru, kan du fortfarande trosbekännelsen på latin?
- Vad har du där, Jude? - Fler munnar att mätta.
- Minns du mina vänner? - Jaså, kusiner får gifta sig?
Min äldste. Lille Jude.
- Vad är det för fel på dig? - Han är trött.
- Vi sökte dig i paraden varje år. - Och nu står du bland åskådarna.
- Det blev inte som jag tänkt mig. - Ångrar du det?
Lite. Det är alltid svårt att veta-
- om man ska följa sina drömmar eller låta livet leda en vart det vill.
- Vad valde du? - Jag vet inte.
När jag kom till Christminster, visste jag exakt vad jag ville.
Med tiden blir jag allt osäkrare.
Vem vet vad som är bra för en och vem vet vad som kommer efter en?
- Vi söker nånstans att bo. - Jag tar inga barn.
- Vi söker nånstans att bo. - Tyvärr, det finns ingen plats.
- Vi söker nånstans att bo. - Hur många barn har ni?
- Två barn och ett spädbarn. - Jag har ett rum.
Juey, Lizzie, kom upp.
Jag ska söka jobb i morgon bitti.
- Hur kan de veta det? - Hon frågade om vi var gifta.
Det är inget att skämmas för!
Det är öppet.
- Min man gillar inte småbarn. - Ni kan inte kasta ut oss i regnet.
- Nej då, ni får stanna över natten. - Men vi kom överens om en vecka.
Tack så mycket. Vi letar efter nåt nytt i morgon bitti.
- Varför ger du upp? - Vad gör det för skillnad?
Nästan klart.
Jag älskar den här stan.
Även om den ser ner på såna som jag:
Självlärda, alltför beslutsamma.
Det tar två till tre generationer att göra vad jag vill göra på en.
Du är fortfarande drömmaren Josef.
Och en tragisk Don Quijote.
Ibland är du som den helige Stefanos-
- som ser himlen öppen när han stenas.
Jag kan inte sova.
- Kom och sov hos oss. - Måste vi flytta för min skull?
Nej, Juey.
Vi är för många. Det är för trångt. Gå och lägg dig nu.
Gå och lägg dig! Gå!
Jag ska prata med honom.
- Vad gör du? - Tittar på dem när de sover.
De älskar dig väldigt mycket. Du är deras storebror.
Är du ledsen, blir de också ledsna. Du måste vara stark.
Om det finns för många barn i världen, varför skaffar folk då ännu fler?
Jag vet inte. Därför att de älskar varann-
- eller för att de inte tänker sig för. Det är bara så.
Mamma sa att vi var för många.
Hon menade inte dig. Det finns för få av din sort.
Kan du sova nu?
Kom, då.
God natt, gubben.
Vi ses i morgon.
Nu kan jag köpa mig en klänning med stora blommor, volanger och band.
Och jag behöver en hatt. Med exotiska växter på.
Och vi kan köpa kläder. Ja, allt vi vill ha.
Juey kan få gå i skolan. Får jag berätta det för dem?
Nej, jag gör det.
De sover fortfarande.
Vad är det?
FÖR ATT VI ÄR FÖR MÅNGA
"Vi står på arenan inför hela världen, inför både änglar och människor."
"Ännu i denna stund hungrar och törstar vi."
"Vi saknar kläder, blir misshandlade och är hemlösa."
"Man hånar oss och vi välsignar. Man förföljer oss och vi härdar ut."
"Man talar illa om oss, vi svarar gott."
"Vi har behandlats som jordens avskum - som mänsklighetens drägg."
"Jag skriver detta för att visa er till rätt som mina kära barn."
Ska vi gå?
- Sue? - Jag vill vara hos mina barn.
Jag väntar vid grinden.
Jag borde ha behållit honom. Då hade inte det här hänt.
Om jag hade återvänt till dig, om...
- Om... - Snälla, Arabella!
Jag har funderat på det.
- Har du nånsin...? - Nej.
Det var inte ditt fel, Jude.
- Varför tittar du inte på mig? - Därför att det är fel.
Vi måste straffas.
Har vi inte straffats tillräckligt?
Vår kärlek var synd. Därför dog barnen.
- Vi trotsade honom och straffades. - Av vem?
- Gud. - Det här angår inte Gud. Det vet du.
- Jag hade fel. - Och nu ser du klart?
- Jag försöker förklara. - Det finns inget att förklara.
- Det var en olyckshändelse. - Det var en dom.
Över vad? Varför säger du så?
Vi har inte gjort nåt fel.
"Vi står på arenan inför världen, inför både änglar och människor."
Sue...
- Vart ska du, Sue? - Ditt barn dödade mina.
Ditt barn dödade mina bebisar.
Hur kan jag då titta på dig? Hur kan jag då bo ihop med dig?
Tror du på Gud? Du gör det.
Hur ofta har du missat en gudstjänst? Varför?
Vad läser du just nu?
- Vad vill du? - Kom hem.
- Du vet inte hur dålig jag är. - Jo, det vet jag.
Jag hatar kristendomen, Gud och allt annat som knäckt dig.
- Det är rätt att jag får lida. - Det är fel...
...att du ska förnedra dig. - Prata inte så med mig!
- Förlåt. - Det gör inget.
- Du måste lyssna på mig. - Kom hem.
Jag kan inte.
Lugn, jag vet vad jag måste göra.
Jag måste återvända till Richard.
Och du måste skriva till Arabella och be henne ta dig tillbaka.
- Du och jag är gifta med varann. - Men inte i himlen! Inte i kyrkan!
Jag gifte mig med Richard i en kyrka. Jag vill återvända till honom.
Håller du av honom? Älskar du honom?
- Jag ska lära mig att älska honom. - Hur kan du? Du älskar mig, Sue.
Säg det, Sue.
Säg det! Säg det! Säg det!
- Säg det. - Jag älskar dig inte längre.
- Jag ska be för oss, Jude. - Inte för mig.
JULEN 1889
- Hur mår du? - Så där.
- Du ser välmående ut. - Gör jag?
- Var bor du nu? - Långt borta.
- Vill du inte berätta var? - Du känner ändå inte till det.
- Jag ska gå. - Jag följer efter dig.
- Jag lovade att inte sluta försöka. - Jude...
Älskar du mig? Älskar du mig fortfarande?
Jag lämnar dig i fred om du vill det, men jag måste veta det.
Du har alltid vetat det.
Följ med mig, Sue.
Nej, Jude.
Vi, om nån, är man och hustru!