Toată lumea se naște,
dar nu toată lumea e la fel.
Unii vor deveni măcelari, brutari sau fabricanți de dulciuri .
Unii vor fi foarte pricepuți la fabricarea jeleurilor.
Într-un fel sau altul, totuși, fiecare ființă umană e unică
în bine sau rău.
Majoritatea părinților crede că copiii lor sunt cei mai frumoși.
Alții sunt mai reticenți.
- Pierdere de timp. - Și dureros.
Și scump: 9,25$ pentru un săpun?
- Trebuia să fac duș, Harry. - Cinci mii de dolari?
Nu plătesc. Ce-o să facă? Îl bagă la loc?
- Nu e nicio ieșire. - Întoarce.
- Harry! - Bine...
Harry!
- S-a întors Wormwood! - Harry și Zinnia Wormwood
trăiau într-un cartier drăguț, într-o casă foarte drăguță.
Dar ei nu erau prea amabili.
Nu mai stați pe stradă, prostănacilor!
Ei erau atât de absorbiți de viețile lor mărunte
că abia observaseră că au o fiică.
Dacă i-ar fi dat măcar puțină atenție,
și-ar fi dat seama că era un copil extraordinar.
Vai de mine, Matilda! Uite ce-ai făcut!
- I-au dau numele Matilda. - Spanacul trebuie să-l mănânci...
Copiii!...
Mai bine crești roșii.
Pe când împlinise doi ani,
Matilda învățase deja ceva ce majoritatea învață pe la 30:
să-și poarte de grijă.
Cu trecerea timpului,
începuse să aibă un stil propriu.
În fiecare dimineață, fratele ei, Michael, mergea la școală.
- Michael, ieși! - Tatăl ei pleca să vândă mașini uzate...
- Să faci bani! - ...la prețuri incorecte.
Iar mama pleca la Bingo.
Supa e pe sobă. Încălzește-o când ți-e foame.
Matilda rămânea singură.
Așa-i și plăcea.
Până la patru ani, Matilda citise toate revistele din casă.
Într-o seară, și-a făcut curaj
și i-a cerut tatălui său ceva ce-și dorea cu ardoare.
O carte? Ce să faci cu ea?
S-o citesc.
Să citești? De ce, când ai televizor
chiar în fața ochilor?
Orice scrie într-o carte înveți mai repede de la televizor.
Dă-te la o parte!
Matilda știa deja că e cumva diferită de familia ei.
Înțelesese că orice-și dorea pe lume
trebuia să obțină singură.
- Pa! - Ciao!
Ai batoane de pește în microunde.
A doua zi dimineață, după plecarea părinților,
Matilda porni în căutarea unei cărți.
BIBLIOTECA PUBLICĂ BIBLIOTECA COPIILOR
BIBLIOTECĂ
Unde sunt cărțile pentru copii? Îmi spuneți, vă rog?
În camere aceea de acolo.
Vrei să-ți aleg una cu multe poze?
Nu, mulțumesc. Sunt convinsă că mă descurc.
Din acea zi, de cum mama ei pleca la Bingo,
Matilda mergea pe jos, zece străzi, până la bibliotecă
și devora cărți, una după alta.
Când a terminat toate cărțile pentru copii
a început să caute altceva.
Dna Phelps, care o urmărise fascinată
în ultimele săptămâni
i-a dat Matildei o informație prețioasă.
Ai putea să-ți faci legitimație de bibliotecă.
Atunci ai putea lua cărți acasă
și n-ai mai veni zilnic până aici.
Ai putea să iei cât de multe dorești.
Ar fi minunat.
Mintea fragedă și puternică a Matildei continua să se dezvolte
hrănită de vocile tuturor autorilor
care trimiseseră în lume acele cărți
asemeni corăbiilor pe mare.
Aceste cărți i-au dat Matildei un mesaj liniștitor și plic de speranță:
„Nu ești singură.”
A venit azi vreun colet?
Astea de unde-au apărut?
De la bibliotecă.
De la bibliotecă? Dar n-ai călcat acolo. Ai doar patru ani.
Am șase și jumătate.
- Ai patru. - Am șase și jumătate.
Ai fi fost la școală deja.
Vreau să merg la școală. Ți-am spus
că trebuia să încep școala în septembrie, dar nu m-ai ascultat.
Ridică-te!
Treci încoace! Dă-mi cartea aia!
- Plăcințica mea, câți ani are Matilda? - Patru.
- Am șase și jumătate, mami. - Fie, cinci.
- Am împlinit șase, în august. - Minți!
- Vreau să merg la școală. - La școală...
Nici vorbă! Cine-ar mai semna de primirea coletelor?
Nu putem lăsa pachete valoroase afară, la ușă.
Uită-te la televizor, ca un copil bun!
Câteodată cred că ceva nu e în regulă cu ea.
Mie-mi spui?
Hei, deșteapto,
ia o bezea! Mai ia una, deșteapto!
Deșteapta!
Uneori Matilda tânjea după un prieten.
Cineva curajos și bun, ca eroii din cărțile citite.
Și-a dat seama că degeaba vorbește cu dragoni și prințese
cu păr lung cât să se cațere pe el, fiindcă ei sunt doar în basme.
Dar Matilda urma să descopere că putea fi propria ei prietenă.
Că avea o putere de care nici nu era conștientă.
Sunt fantastic! Sunt incredibil!
Michael, hârtie și creion, la bucătărie!
Am vândut niște mașini azi, scumpule?
Am vândut!
Atunci primesc televizorul acela nou?
Da. Fiule, într-o zi, va trebui să-ți câștigi existența.
E timpul să te inițiez în afacerile familiei.
Stai jos și scrie!
Prima mașină pe care a vândut-o minunatul tău tată a costat 320$.
Am vândut-o cu 1158$.
A doua a costat 512$.
Am vândut-o cu 2269$.
- Tati, zici prea repede! - Tu scrie acolo!
A treia a costat 68$. Am vândut-o cu 999$.
A patra a costat 1100$.
Și-am vândut-o cu 7839$ mari și lați.
- Harry! - Ce profit am scos?
- Repeți ultima... - Ai scos 10,265$.
Verifică dacă nu crezi.
Trișoareo! Ai văzut hârtia.
De aici?
Faci pe deșteapta cu mine?
Dacă da, vei fi pedepsită.
Fiindcă-s deșteaptă?
Fiindcă ești obraznică.
Când o persoană e rea, trebuie să i se dea o lecție.
- O persoană? - Ridică-te!
Harry Wormwood
i-a dat fiicei lui, neintenționat,
primul sfat folositor.
A vrut să spună: „Când un copil e rău.”
Dar a spus: „Când o persoană e rea.”
Introducând astfel ideea revoluționară
că și copiii și-ar putea pedepsi părinții.
Doar când o meritau, desigur.
PEROXID
ULEI DE VIOLETE PENTRU PĂR SĂNĂTOS & VIGUROS
Michael, hai în camera mea!
Ce-i?
Fiule, azi te duc la magazin. Ce părere ai?
Nu știu. Tu ce părere ai, tată?
Eu zic că aparențele contează 90%.
Oamenii nu cumpără mașina, ci pe mine.
De asta mă mândresc de felul cum arăt.
Părul uns, curat, bărbierit, costum elegant.
Fugi și fii gata pentru marea zi de inițiere!
Vei și învăța multe.
Se naște un fraier pe minut. Le luăm toți banii.
Dă-mi prăjiturile.
Poftim.
Fiule, moștenitor al tronului,
azi îmbrobodim clientul.
Ce-ai pățit? Ce te uiți așa?
Iubiții mei, unde mi-e micul dejun?
Iată-l, iubire!
Puișor, ce ți-ai făcut la păr?
La păr?
Dă-mi alea încoace! Unde pleci cu ele?
Treceți în mașină! Fuga!
- Urcă! - Afacerile murdare,
precum cumpărarea pieselor furate, nu rămân secrete mult timp.
Mai ales când FBI-ul se implică.
Ora 9.17: suspectul părăsește domiciliul.
La mine e 9.18.
Ora 9.17 e corect.
- Michael, într-o zi, vor fi ale tale. - Astea?
Vezi rabla asta? Am dat 100$ pe ea.
Are aproape 200.000 km la bord.
Transmisia e praf, barele au căzut.
Ce să fac cu ea?
O vând.
Barele ar trebui sudate,
dar asta necesită timp, echipamente și bani.
Așa că folosim Super Glue.
Hai, pune-o aici!
N-o să cadă?
- Normal că da. - Și nu-i periculos?
Nu pentru mine, înțelegi?
Transmisia.
Rumegușul o face silențioasă și motorul toarce discret.
- Câțiva kilometri, măcar. - Tati, e înșelătorie.
Sigur că da, dar nimeni nu s-a îmbogățit fiind cinstit.
Acum 20 de ani, întorceam kilometrajul cu mâna. Dar...
Ține-mi pălăria!
Dar agenților le place să testeze ingeniozitatea afaceristului american.
Burghiu bidirecțional.
Dacă-l dai invers, numerele scad.
Uită-te la afișaj.
Ce tare!
- Vezi? - Da.
Tati, ești un escroc.
- Ce-ai spus? - E ilegal.
Ține și continuă.
Faci tu bani? Ai o slujbă?
Nu, dar oamenii nu au nevoie de mașini bune?
Nu poți să vinzi mașini bune, tati?
Ascultă, sfătoaso!
Eu sunt deștept, tu, proastă. Eu, mare, tu, mică. Eu am dreptate, tu n-ai.
Și n-ai ce-i face.
SUPER SUPER GLUE
Harry, am câștigat! Am câștigat!
Am câștigat un dublu-Bingo!
Haideți cu toții! Vă duc la Café Le Ritz.
- Dă-mi să văd banii. - Lasă.
Dublu-Bingo, zici?
Vai, ce păr îngrozitor ai! Sper să-ți dea voie înăuntru.
- O să-mi dea voie. - Pălăria, tati!
Treci în mașină!
Hai, urcă!
- Cât? - E treaba mea, nu te privește.
SUPER SUPER GLUE
- E plăcut să ieșim din când în când. - Da.
- Nu ne scoți niciodată. - Ba da. Te-am dus la Flipper.
- Nu-mi amintesc de Flipper. - Unde se mânca pește.
Acolo unde-ai găsit păr în sos.
A, da! Mi-a plăcut acolo.
Bonjur. Pe aici, vă rog.
Harry, dă-ți jos pălăria aia.
- Nu pot. - E un loc select.
- Nu sta cu pălăria pe cap. - N-o pot da jos.
Nu-i pasă nimănui ce păr ai.
- Ce-are pălăria asta? - N-o pot da jos.
Stai puțin că ți-o scot eu. Trag de ea.
Cred că ți s-a umflat capul foarte tare.
- Tragi de piele! - Nu te mai plânge ca un copil!
- Fibrele sunt sudate de cap! - Sudate?
Ce vrei să spui?
Dă-mi pălăria!
Nu voi fi ridiculizat!
Vreau să fiu respectat chiar acum!
Tot nu pricep cum ți-ai lipit pălăria, Harry.
Zici că nu, dar e clar c-ai lipit-o.
Nu mi-am lipit pălăria de cap.
Pălăria s-a micșorat și fibrele s-au întrepătruns cu părul.
Puiule, stai puțin. Ți-o scot acum.
Încă puțin.
Vai, Doamne!
De azi înainte, familia asta face exact ce spun eu,
exact atunci când spun!
- Poftim pălăria, Harry. - Dă-o încoace!
Iar acum,
mâncăm cina și ne uităm la televizor.
Sunteți gata să stați lipiți de Mickey?
Stinge veioza.
Dau premii!
Pentru idioții care nu știu să joace, iată regulamentul:
la fiecare răspuns corect se mută mai aproape de cubul cu bani.
Odată ajunși în cub, banii care rămân pe corpul vostru lipicios
îi luați acasă.
Bună, tati!
Tu faci parte din familia asta?
Alo!
Faci parte din familia asta?
Cina e timp petrecut împreună. Ce porcărie citești acolo?
Nu e o porcărie, e minunată, tati.
Se numește Moby Dick, de Herman Melville.
Moby cum?
- E o porcărie! Gunoi! Poftim. - Nu-i a mea! E de la bibliotecă.
Gunoi!
M-am săturat de cititul tău! Ești o Wormwood, poartă-te ca atare!
Sus, și uită-te la televizor!
Producătorii nu sunt responsabili de iritațiile cauzate de jocul nostru.
Deveniți lipicioși și câștigați bani.
Gata, ajunge! Hai, să ne lipim de bani!
Nu eu am făcut-o!
Normal că nu tu, prostănaco!
Ți-am zis că e un televizor ieftin.
N-a fost ieftin, a fost furat.
Aprinde lumina!
- Nasol. - Fusese magie sau coincidență?
Nu știa.
Se spune că noi, oamenii, ne folosim doar o parte din creier.
Matilda poate că nu și-ar fi descoperit puterea propriei minți
dacă n-ar fi fost evenimentele care au început chiar a doua zi.
Am nevoie de o mașină, ieftină, dar bună.
- Mă puteți servi? - Teoretic, da.
Bun venit la Wormwood Motors!
Harry Wormwood, proprietar, fondator și de toate.
Agatha Trunchbull, director, Școala elementară Crunchem Hall.
Te avertizez că-mi trebuie o mașină solidă, fiindcă am mână de fier.
- Da? Păi... - Școala mea e model de disciplină.
„Folosește funia la bătut copiii”, ăsta-i motto-ul meu.
- Un motto extraordinar. - Ai și tu răsfățați?
Am un băiat, Mikey, și o greșeală, Matilda.
Toți copiii sunt niște greșeli. Obrăznicături. Bine că eu n-am fost așa.
Dacă tot sunteți dascăl, vă fac o ofertă bună.
- Așa să faci! - Să trecem la afaceri!
Mulțumesc.
Să vă bucurați de ea!
- Hei, te duci la școală! - Da?
Mâine la prima oră.
Da, lasă... O să te educe cum trebuie.
Matilda mereu își dorise la școală, fiindcă îi plăcea să învețe.
Încercase să-și imagineze cum ar arăta noua ei școală.
Fugi!
Își imaginase o clădire frumoasă înconjurată de copaci
flori și leagăne.
Era o clădire...
și copii.
Chiar dacă școala nu arăta minunat
ea era fericită să fie acolo.
Hei, așteaptă-mă!
Până la urmă, orice școală e mai bună decât nicio școală.
Nu-i așa?
Tu: detenție.
Tu ești prea mică. Crești mai repede!
Capul sus, umerii înapoi, sugeți burta și stați drepți!
- Scuze. - Tu, detenție.
Nu-i nimic. E mai bine aici, decât să fim acolo, afară.
Aia e profesoara mea?
Nu, aia e directoarea, dra Trunchbull.
Cred că glumești.
Piticelor, mai bine plecați de-aici! Vorbesc serios.
Trunchbull dă cu biciul pe-aici să vadă dacă nu se ascunde cineva.
Sugeți burta!
Schimbă-ți șosetele! Sunt prea roz.
- Eu sunt Matilda. - Eu, Lavender.
- Eu, Hortensia. - Bună!
Nu lovește copii cu cravașa aia, nu-i așa?
Nu, e mai mult de sperietoare.
Dar face ceva și mai rău.
Ca ieri, la clasa a doua. Trunchbull face vizite săptămânale
în fiecare clasă, să arate profesorilor cum să se poarte cu elevii.
Julius Rottwinkle a mâncat două bomboane M&M în ora ei.
- Și l-a prins? - Desigur.
- Julius a scăpat cu bine? - După ce l-a aruncat pe geam?
Normal că nu. A supraviețuit, dacă asta ai întrebat.
Trunchbull a participat la Jocurile Olimpice.
- Aruncarea cu ciocanul, cu sulița. - Ciocanul era specialitatea ei.
- Face asta mereu? - Mai bine asta, decât Înecătoarea.
- Înecătoarea? - Da, Înecătoarea.
E o încăpere înaltă și îngustă în spatele unei uși.
Stai în picioare ca într-o țeavă colțuroasă.
Pereții au sticlă spartă și cuie,
Treci înăuntru, infecție putridă ce ești!
- Bagă copii acolo? - Eu am fost de două ori.
Câteodată te lasă acolo toată ziua.
- Nu le-ai spus părinților? - Nu mă cred.
Părinții tăi ar crede?
Scrieți 60 de rânduri: „Mă supun drei Trunchbull.”
Nu.
- Dă-te la o parte! - Vine!
Carne proaspătă.
Amanda Thripp.
Da, dră Trunchbull.
- Ce-s alea? - Ce anume, dră Trunchbull?
Ce-ți atârnă după urechi.
Codițele mele de purceluș?
- Ești purcel, Amanda? - Nu, dră Trunchbull.
Eu permit accesul porcilor în școala mea?
Mami crede că-s drăguțe.
Mami a ta e o toantă!
Ți le tai singură până mâine, că de nu...
- Dar... - Dar?
- Nu vre... - Ai zis „dar”?
- Aruncarea ciocanului! - Ce?
Categoric.
Îți arăt eu ție „dar”!
- Bun avânt! - Excelentă aruncare!
- Oare sare peste gard? - La firul ierbii!
Liniște! Treceți în clase până nu vă bag la Înecătoare.
Lavender.
Cum e profesoara mea?
Pas alergător! Mai repede!
Repejor!
Dar învățătoarea Matildei, dra Honey
era o persoană deosebită,
care aprecia fiecare copil, așa cum era.
Am strâns astea pentru dvs., dră Honey.
O, ce drăguț! Mersi, Amanda.
Fiți atenți! Azi avem o elevă nouă.
Ea este Matilda Wormwood.
Vreau să iei loc acolo, lângă Lavender.
Vă amintiți ce emoții ați avut în prima zi de școală.
Fiți amabili cu Matilda, ca să se simtă bine-venită, da?
- Îi aduci tu caietul? - Da, dră Honey.
Poți să stai jos.
Dra Honey era o învățătoare minunată și o prietenă a tuturor.
dra viața ei nu era simplă și frumoasă precum părea.
Dra Honey avea un secret întunecat.
Deși suferea mult din cauza asta
nu lăsa să-i împiedice munca de dascăl.
Matilda, ai venit într-o zi potrivită,
fiindcă azi vor recapitula tot ce-am făcut până acum.
Nu-i nimic dacă nu înțelegi, fiindcă ești nouă.
Dar dacă știi răspunsul, ridică mâna. Bine?
Am făcut tabla înmulțirii cu doi.
Ne demonstrează cineva?
Bine.
Haideți să repetăm împreună!
- De două ori patru este... - Opt.
- Doi ori șase fac... - Doisprezece.
- Doi ori nouă fac... - Optsprezece.
Bravo! Ați repetat.
Curând veți putea face orice înmulțire.
- Fie că e de doi ori șapte... - Paisprezece.
Foarte bine. Sau 13 ori 379.
4927.
Poftim?
Cred că ăsta e răspunsul.
La 13 ori 379.
4-9-2-7.
Așa e.
Matilda, știi să înmulțești numere mari?
Am citit anul trecut o carte despre asta, la bibliotecă.
Îți place să citești?
O, da! Ador să citesc.
Ce-ți place?
Orice, dar în ultima vreme am citit Darles Chickens.
Charles Dickens. Aș putea citi zilnic din el.
Și eu la fel.
Bine, copii,
luați-vă caietele și să începem înmulțirea cu trei.
Revin imediat.
Te-am nimerit fix în gât! Și pe tine.
DIRECTOARE
Da! Intră, oricine-ai fi!
Aproape că te-am nimerit.
Mă bucur să te văd, Jen. Bine...
A venit vremea confesiunilor?
De fapt, e vorba de fetița nouă din clasa mea, dră Trunchbull,
de Matilda Wormwood.
- Tatăl ei spune că-i o pacoste. - O ce?
Un neg, o arsură, un coș purulent, o scurgere malignă.
O, nu! Matilda Wormwood e o fetiță foarte dulce și foarte isteață.
Un copil isteț?
Da. Poate înmulți numere mari, în cap.
Și un calculator face asta.
Cred că i-ar fi mai bine într-o clasă cu elevi mai mari, mai avansați.
Știam eu!
Nu-i faci față și vrei să scapi de ea.
- Ba nu, dră Trunchbull. - Ba da!
Tipic unui delăsător laș.
Ascultă, Jen.
Distanța străbătută de săgeată, depinde de cât de mult te străduiești.
Transpirație!
Dacă nu te descurci cu ea, o bag la Înecătoare!
- Ai priceput? - Da, dnă.
Într-o zi, Jen, o să-ți dai seama că tot ce fac e spre binele tău
și al acelor copii putrizi!
Du-te la Tiffany. Înainte.
- Când avea aia... - Mami, am venit!
- Cum a fost la școală? - A fost grozav.
Profesoara mea mă lasă să fac teme de clasa a șasea. Uite!
- Algebră și geografie. - Stai puțin.
Nu vezi că vorbesc ceva important la telefon?
Păi, m-ai întrebat cum a fost la școală.
Liniște.
Ce era să facă? Copilul nu era al lui.
A fost minunat.
Nu se poate. Precis sunt implante.
Directoarea e nebună. A aruncat o fetiță peste gard, de păr.
Viața ta s-ar schimba precis, dacă te-ai epila cu ceară.
Am cea mai minunată profesoară.
A mea mă scoate din minți.
Nu-s de ajuns șase ore pe zi, la școală.
Așa e!
Pumn în stomac. Încă unul în față. Încă un pumn.
Burns e rănit! E în corzi, doamnelor și domnilor!
Salvat de clopoțel.
- Colete la ora asta? - Vino încoace.
- Ce? - Bine.
- Bună! - Nu dăm bani.
Nu dăm de pomană. Nu cumpărăm bilete la tombolă.
Dle Wormwood,
sunt Jennifer Honey, profesoara Matildei.
Ce-a mai făcut?
Tu! Treci în camera ta, acum!
Acum! Tai-o!
Uitați, orice-ar fi făcut,
de-acum e problema dvs.
Dar nu e nicio problemă.
Atunci, cară-te, că ne uităm la televizor!
Dle Wormwood, dacă credeți că urmărirea unui program de duzină
e mai important decât propria fiică, atunci nu meritați să fiți părinte.
Închideți porcăria aia și ascultați ce am să vă spun.
Fie, intră și să terminăm odată.
Dnei Wormwood n-o să-i placă deloc. Hai, intră!
Închide ușa!
- Cine e? - O profesoară.
Vrea să vorbească cu tine despre Matilda.
De ce-ai făcut asta? Velasquez era în corzi.
Ce dorești?
Sunt convinsă că știți deja că Matilda are o minte strălucitoare.
Da, cum să nu. Mikey, adu o bere!
Abilitățile ei la matematică sunt uimitoare.
- Citește cărți pe care... - Vrei o bere?
Nu, mersi, dragă.
Materie pe care eu n-am văzut-o decât abia în al doilea an de facultate.
- Facultate... - Minunat...
Cred că cu instruire adecvată
va putea merge la facultate în doar câțiva ani.
Uite ce e, dră Deranj.
O fată nu ajunge nicăieri dacă face pe deșteapta.
Uită-te la noi două.
Tu alegi cărți, eu aleg înfățișarea.
Am o casă frumoasă, un soț minunat
în timp ce tu muncești pe brânci, învățând alfabetul pe obraznici.
Vrei ca Matilda să meargă la facultate?
Facultate! Eu n-am fost și nici nu cunosc pe nimeni care a fost.
Niște hipioți și vânzători ambulanți.
Nu vă bateți joc de oamenii educați, dle Wormwood.
Dacă vă îmbolnăviți, Doamne ferește,
doctorul dvs. ar fi terminat facultatea.
Sau dacă ați fi dat în judecată pentru vânzarea unei mașini,
și avocatul ar fi terminat o facultate.
Ce mașină? Cine mă dă în judecată?
- Cu cine ai vorbit? - Cu nimeni.
Văd că nu ne vom înțelege, nu-i așa?
Scuzați că am dat buzna peste dvs.
Scuze.
Ar trebui s-o dăm în judecată că ne-a întrerupt emisiunea.
Mie-mi zici?
- De ce e în mijlocul ringului? - Fiindcă s-a terminat.
Mulțumesc.
- Am ratat meciul? - Mâine.
- Minunat. S-a terminat. - Cine a câștigat?
De unde să știu? L-ai închis!
E vina mea c-a venit la mijloc?
Acum, de îndată!
Toți elevii, în sala festivă, imediat!
Stați jos!
- Ce s-a întâmplat? - Habar n-am.
Bruce Bogtrotter.
Micuțule Brucey, vino aici, te rog!
Stă cu mine pe stradă.
Acest băiat, Bruce Bogtrotter,
nu e altceva decât un tâlhar.
Ești un răufăcător dezgustător, nu-i așa?
Nu știu despre ce vorbiți.
Despre prăjitură. Cu ciocolată.
Te-ai strecurat ca un șarpe în bucătăria școlii
și mi-ai mâncat gustarea!
Negi?
Mărturisește!
Îmi e greu să-mi amintesc o prăjitură anume.
Asta era... a mea!
Și era cea mai bună prăjitură din lume.
Ale mamei sunt mai bune.
Serios?
Cum poți fi sigur fără să mai guști odată?
Stai jos, Bog!
Poftim.
Miroase a ciocolată, nu-i așa?
Acum, mănânc-o!
Nu vreau, mulțumesc!
Mănânc-o!
N-o mânca!
Nu i-ar da prăjitură.
- E otravă. - Pune ceva la cale.
Pare că ți-a plăcut, Brucey.
Da, doamnă.
Să-ți mai dau.
- O, nu mersi. - Dar bucătarul se va simți jignit.
Cookie!
A făcut prăjitura asta special pentru tine.
Cu sânge și sudoarea frunții.
Nu pleci de aici
până nu consumi tot preparatul!
Tot preparatul!
- Ne vedem la prânz. - Mersi, Cookie.
- Copii perfizi! - Ai vrut prăjitură, acuma ai!
Acum, mănânc-o!
Ce?
Săracul Brucey.
O să vomite.
Nu mă pot uita. Va vomita?
Fără îndoială.
Bruce arată foarte rău.
Renunți?
Hai că poți, Brucey!
Poți, Bruce!
Da, poți s-o faci!
Haide, Bruce!
Bruce!
Liniște!
Da!
O, da!
Liniște!
Terminați! Liniște!
Tăceți! Toți elevii
rămâneți cinci ore după școală și copiați din dicționar.
Cine obiectează, ajunge direct la Înecătoare...
toți la un loc!
Echipajul 8 de la secția 8, Comitatul Los Angeles.
A fost cod R, versiunea oficială pentru: „Am prins un răufăcător.”
Genul de accident la care și Moartea privește.
Domnișoară, unde-ai umblat?
Dna Trunchbull ne-a ținut la școală fiindcă un băiat a mâncat prăjitură.
E cea mai mare minciună auzită în viața mea. Vezi coletele?
Toată lumea le-a văzut, fiindcă tu nu erai acasă.
- Nu mi se pare corect, păpușel. - Ce?
Tu iei atâtea chestii din cataloage și eu nu iau nimic.
Nu sunt cataloage, iubito, ci piese de mașină. Ține de afacere.
Dacă ține de afacere, de ce nu ți le trimit acolo?
Polițiștii ar putea supraveghea acolo.
Polițiștii supraveghează casa.
- Ce? - Sunt parcați afară, chiar acum.
Ești atât de ignorantă!
Ăia sunt vânzători de bărci cu motor. Niște oameni foarte drăguți.
Polițiști.
Bărci cu motor? Pe-aici nu sunt lacuri.
Da, dar unora le place să plece în weekend.
- Unii se distrează. - Și unii sunt polițiști.
- Nu sunt polițiști. - Ba sunt.
Îmi dau seama dacă polițiștii mă urmăresc.
Treci la culcare, băgăcioaso!
În timp ce FBI-ul îl supraveghea pe tatăl ei,
iar Trunchbull o teroriza la școală,
erau momente rare și fericite, când se putea juca cu prietenii ei.
O broască!
- Ce e, Lavender? - O broască!
E o salamandră.
- E un cameleon. - E o șopârlă.
„Orice mică salamandră semiacvatică din familia Triturus.”
„Unele sunt viu colorate și secretă substanțe iritante.”
Cum de-ai funcționat?
Mașină nefolositoare, în flăcări!
Wormwood!
Mi-ai vândut o rablă?
Te îndrepți către Înecătoare, domnișoară!
- Înecătoare? - Îți dau o lecție!
- Ce lecție? - Tatăl tău și-a bătut joc de mine!
- Tatăl meu? - Tipul cu tunsoarea ridicolă!
- Dar eu nu sunt ca tata. - Ești imaginea leită.
Așchia nu sare departe de trunchi.
- Dră Honey! - Dra Trunchbull va preda astăzi.
- Adu cana cu apă. - Dar, dră Honey...
Repede! Poate sosi în orice clipă.
Să fie apă rece, Lavender. Repede! Vinnie, acoperă peștii!
Ascundeți proiectele de artă și tot ce-i colorat.
Aduceți-mi creioanele!
Marile idei se nasc din muncă asiduă și planificare atentă.
Desigur, uneori, apar din senin.
Raina, acoperă păsările și gândacii! Fuga!
O aud că vine.
Data trecută, unii ați uitat.
Nu vorbiți decât dacă sunteți întrebați. Nu râdeți, nu zâmbiți.
Nici măcar nu respirați tare.
Nu respirați deloc.
- Bună dimineața, dră Trunchbull. - Bună dimineața, dră Trunchbull.
Stați jos!
N-am înțeles niciodată de ce copiii mici sunt atât de dezgustători.
Îmi otrăvesc viața.
- Sunt ca insectele. - Unde-i Matilda?
Trebuie scăpat de ei cât mai precoce.
Ideea mea despre școala perfectă
e una fără copii deloc.
Ești de acord, dră Honey?
Și acum,
tu, treci la tablă!
Ești bine?
Data viitoare, când vă spun să vă goliți buzunarele,
o veți face mai repede, nu-i așa?
- Da, dră Trunchbull. - Dră Honey.
Cred că e cel mai interesant lucru pe care l-ai făcut vreodată.
Stai jos, vierme de vomă!
Mulțumesc, dră Trunchbull.
Ridică-te!
Știi să scrii?
Ieri, dra Honey ne-a învățat cum să scriem un cuvânt lung.
Putem scrie „dificultate”.
Tu n-ai fi în stare nici dacă viața ta ar depinde de asta.
- Ne-a învățat cu o poezie. - O poezie? Ce drăguț!
- Ce poezie? - „Dna D, dna I...
Dna F-F-I
Dna C, dna U, dna L-T-Y.”
De ce sunt femeile astea căsătorite?
Dna D, dna I? Trebuie să îi înveți să scrie, nu poezii!
Nu înțeleg de ce durează atâta timp până cresc mari.
Cred c-o fac intenționat, ca să mă enerveze.
Ce-i de râs?
Hai, spuneți tare!
Și mie-mi plac glumele.
E un șarpe!
Unul dintre voi a încercat să mă otrăvească? Cine?
Matilda.
Știam eu!
Credeam că vreau să știți, că nu e un șarpe, ci o șopârlă.
- Ce-ai spus? - E o șopârlă.
Ridică-te în picioare, grămadă de balegă de capră.
- Tu ai făcut asta. - Nu eu.
Ai acționat singură sau ai avut complici?
N-am făcut-o eu.
Nu ți-a plăcut la Înecătoare, nu-i așa?
Ai vrut să te răzbuni, nu-i așa?
Las' că mă răzbun eu, domnișoară!
- Pentru ce, dră Trunchbull? - Pentru șopârla asta, vierme!
Dar nu eu am făcut!
Chiar dacă n-ai fost tu, pe tine te pedepsesc,
fiindcă eu sunt mare, tu, mică, eu am dreptate, tu n-ai.
Și n-ai ce să faci.
Tu ești o mincinoasă și o ticăloasă,
iar tatăl tău e un mincinos și-un escroc.
Sunteți cei mai josnici oameni de pe fața pământului.
N-am dreptate? Mereu am dreptate.
În clasa asta, în școala asta,
eu sunt Dumnezeu!
- Tu! - Nu m-am mișcat.
Tu ai făcut asta!
Cum ar fi putut s-o facă, dacă stătea tocmai aici?
O să fiu cu ochi pe voi, pe fiecare din voi!
Când dați colțul,
când mergeți la dulapuri să vă luați hainele împuțite,
când mergeți fericiți la masă,
voi fi cu ochii pe voi, pe voi toți
și mai ales cu ochii pe tine!
O, dragule, îmi pare rău.
- Mersi că n-ați spus. - Cei mai buni prieteni nu se pârăsc.
Ai văzut cum dansa?
Fac curat aici și apoi vă ajut să dați mâncare la păsări, bine?
Vin și eu imediat.
- Dră Honey... - Da, Matilda.
Dră Honey, eu am făcut-o.
- Ce ai făcut tu? - Eu am răsturnat cana.
Scumpa mea, n-o lăsa pe dra Trunchbull să te facă să te simți așa.
Nimeni n-a făcut-o. A fost un accident.
Am făcut-o cu ochii. Priviți, vă arăt.
E minunat că te simți atât de puternică.
Mulți nu se simt deloc puternici.
Haide cană, răstoarnă-te! Răstoarnă-te!
Hai, răstoarnă-te, cană!
E-n regulă, Matilda.
Dar chiar am făcut-o, dră Honey.
O ciudățenie a vieții e că uneori poți face ceva
iar când vrei să arăți cuiva, nu poți face.
Sau crezi că ceva e stricat și-l duci la reparat...
Asta nu-i așa.
Nu știu.
Poate am obosit.
Ai vrea să vii la mine după-masă?
Mi-ar plăcea foarte mult, dră Honey.
Bine.
Mă uit fix și ochii mi se încălzesc tare
și simt puterea.
Simt ca și cum aș putea muta orice pe lume.
Nu mă credeți, nu-i așa?
Cred c-ar trebui să crezi
în orice putere care crezi c-o ai în tine.
S-o crezi din tot sufletul.
Acolo stă dra Trunchbull.
De ce are leagăn?
Acolo stătea o fetiță pe care o cunosc. Ducea o viață foarte fericită.
Pe când avea doi ani, mama ei a murit.
Tatăl ei era doctor
și avea nevoie ca cineva să vadă de casă.
A invitat-o pe sora vitregă a mamei să vină să stea cu ei.
Dar mătușa fetei era o persoană rea care o trata rău pe fată.
- Trunchbull. - Da.
Și ce-i mai rău: când ea avea cinci ani, tatăl ei a murit.
- Cum a murit tatăl ei? - Poliția a spus că s-a sinucis.
- De ce să fi făcut asta? - Nimeni nu știe.
Finalul e mai fericit.
Ea a găsit o căsuță mică.
Un cultivator de rabarbură i-a închiriat-o pentru 50$ pe lună.
A acoperit-o cu caprifoi și a plantat sute de flori sălbatice.
A plecat de la mătușa ei și și-a câștigat libertatea.
Bravo ei!
- Știi de ce ți-am spus asta? - Nu.
Tu te-ai născut într-o familie care nu te apreciază,
dar, într-o zi, lucrurile se vor schimba.
Intrăm să bem ceai și să mâncăm prăjituri?
- Da, vă rog. - Bine.
- Asta e căsuța din povestea dvs. - Da.
Tânăra femeie sunteți dvs.
Dar, atunci...
- Nu. - Ba da.
Mătușa Trunchbull.
Când am plecat de acasă, de la casa mătușii Trunchbull,
a trebuit să-mi las comorile acolo.
- Comori? - Fotografii ale părinților mei
și o păpușă superbă, de la mama, cu cap de porțelan.
Lissy Doll, îi spuneam.
- Vrei niște lapte? - Da, vă rog.
De ce nu fugi?
M-am gândit deseori, dar nu-mi pot abandona copiii.
Și dacă n-aș preda, n-aș mai avea nimic.
Sunteți foarte curajoasă, dră Honey.
Nu cât tine de curajoasă.
Credeam că adulților nu le e frică de nimic.
Ba din contră.
Toți oamenii mari se sperie, exact ca și copiii.
Oare dra Trunchbull de ce se teme?
Uite-o.
Aruncarea greutății.
Ciocan. Suliță.
Înapoi!
Îi e frică de pisică?
De pisicile negre. E foarte superstițioasă.
Pleacă!
Săraca pisică!
- N-are nimic. - Să sperăm.
- Hai, să luăm comorile. - Nu, Matilda.
A plecat. Haide, acum!
- Matilda! - Dră Honey!
Mișcă, bucată de fier vechi!
Intră în viteză! Nu.
Casa mea.
Vai de mine!
Acolo era portretul tatălui meu.
Cine-a pictat-o pe Trunchbull a avut nervi de oțel.
Foarte oțeliți.
Ar trebui să plecăm.
Cutia de bomboane a tatălui meu.
După masă, lua o ciocolată, o rupea în două
și mereu îmi dădea bucata mai mare.
După ce a murit, Trunchbull le număra, ca să nu iau vreuna.
Lua o ciocolată, o ducea la gură și spunea:
„E mult prea bună pentru copii.”
Ia una.
Nu, că ar observa.
- Unde-i Lissy Doll? - Sus.
Matilda.
Fugi!
Matilda.
Împuțito! Voi zdrobi nevăstuica!
Asta e camera mea.
Ăsta e tata.
- Cum îl chema? - Magnus.
Eu îi spuneam Regele Magnus. El îmi spunea Albinuță.
Nu cred că Regele Magnus s-a sinucis.
Nici eu.
Aia e Lissy Doll?
Wormwood, escroc nesimțit, vânzător de mașini uzate!
Să vii imediat aici cu o altă mașină!
Știu ce înseamnă caveat emptor, mincinos ticălos!
Te dau în judecată și-ți dau foc la magazin!
Iau hârbul ce mi l-ai dat și ți-l îndes unde nu intră lumina!
Când termin cu tine vei arăta ca lovit de tren!
Ce-o să faci?
Haide!
- N-ar trebui să ne ascundem? - Ba da.
Du-te la capătul holului, jos pe scări și ieși prin bucătărie.
Îi distrag eu atenția.
Cine-i în casa mea?
Ieși și luptă ca un bărbat!
Păzea!
Haide!
Hai, aici!
Niște șobolani vor muri azi!
O, Doamne!
Uite cum îmi bate inima.
Este că n-ai fost mai speriată niciodată, ca acum?
Hai să plecăm!
N-ar trebui să i se permită să trateze oamenii așa.
- Cineva trebuie să-i dea o lecție. - Știu.
Așteptăm să plece și apoi mergem să luăm păpușa.
- Ce? - Glumeam.
Vino încoace.
Matilda, promite-mi că nu mai intri niciodată în casa aia.
Promit.
Bine. Haide!
Și-a venit acasă cu 2000$, bani gheață,
și i-a aruncat în sus
și-am înotat amândoi în ei, parc-am fi fost la emisiunea aia.
Îți place emisiunea?
La nebunie.
Asta a fost pe vremuri.
Acum avem bani prin toată băncile, dar îmi dă vreo lețcaie?
- Matilda, ei sunt Bob și Bill. - Sunt polițiști.
Nu sunt polițiști. Sunt vânzători de bărci cu motor.
Fețișoară, mi-e foame!
Bună, Harry!
Voi cine sunteți?
Ce-i aici? Petrecere în jacuzzi? Ia ieșiți afară!
Mă spetesc toată ziua, vin acasă și tu le ții companie unor surferi.
Sunt polițiști, tată.
- Vă interesează proprietățile comune? - Ieși afară!
Nu mă lași să vorbesc cu oameni! Sunt ca în cușcă, Harry.
Vreau să vorbesc și cu altcineva în afară de copiii noștri tâmpiți.
Serios?
Un bărbat are dreptul să vină acasă la masa pusă
fără să se împiedice de stripperi!
- Tată! - Ce dorești?
- Țipă la mine, bine? - Taci și lasă-ne în pace!
- Mai strigă la mine! - Să strig la tine?
Vin la tine și-ți trag o mamă de bătaie!
Ce trebuie să fac ca să fiu respectat aici?
Îți fac un ten ceva nemaipomenit!
Cuvântul meu e lege! Înțelegi? Lege!
Niciunui copil nu-i place să se țipe la el
dar exact urletele lui Harry
i-au oferit Matildei cheia puterilor ei.
Ca s-o stăpânească, trebuia doar să exerseze.
Ești o mincinoasă? Ce ai, ești proastă?
- Sunt deștept, tu, proastă. - Așchia nu sare departe de copac.
- Ceva nu e în regulă cu fata asta. - Eu am dreptate, tu nu!
Deșteapto, ia-ți cartea!
Ești o Wormwood. Să faci bine să te comporți ca atare!
DESCHIDEȚI AICI
A fost melodia specială pentru toate fetele drăguțe
care dansează azi.
Pun muzică ca să zâmbiți așa că nu atingeți...
- Nu ne trebuie mandat de percheziție? - Nu, omu' e necinstit.
Dacă arătăm filmarea la proces, Wormwood s-a fript.
Precis cutia aia e plină de piese furate.
Ai înregistrat toată săptămâna.
De ce nu-mi dai și mie camera, puțin?
Știi s-o folosești?
Știi despre focalizare și de expunere?
- Știi să ajustezi monoclul. - Mă descurc.
Și apoi, e rândul meu.
Da, e rândul tău s-o scapi.
N-o s-o scap.
Te rog.
Voi doi o să aveți curând mari necazuri.
E femeia minoră.
- N-ar trebui să fii la școală? - Sper că aveți mandat de percheziție.
Conform cărții de legislație pe care am citit-o la bibliotecă
dacă nu aveți, vă puteți pierde slujba sau faceți pușcărie.
Tatăl tău va ajunge la pușcărie.
- Știi unde vei ajunge tu? - Într-un orfelinat.
Dacă cooperezi, vom avea grijă să fie unul drăguț.
Din ăla care are mâncare și gândaci micuți.
Ce zici?
Tocmai are loc o infracțiune.
Mașina voastră va trece pe roșu.
A câștigat puțin timp ca tatălui ei să-i vină mintea la cap.
Dar acum, Matilda avea pești mai mari de prins...
mult mai mari.
Hei, deșteapto, unde pleci?
Afară.
Hei, deșteapto,
ia un morcov!
Mestecă-ți mâncarea, animalule!
Să ai o putere nu-i chiar așa de important cât ce alegi să faci cu ea.
Și Matilda avea gânduri cu adevărat eroice.
Hai încoace, Lissy Doll, hai!
Haide, Lissy! Te rog.
Haide, Lissy! Aici!
Da!
Lasă-mă în pace!
Magnus!
Dră Honey, n-o să credeți ce v-am adus.
O, Matilda!
- Matilda. - A, și asta.
Am mâncat-o pe a mea aseară.
Azi voi preda la clasa ta.
Până când dra Honey s-a speriat din cale afară
Matilda își făcuse un plan.
Deja e înnebunită de furie.
Cum îți spunea tatăl tău, Colibri?
Albinuță. Nu cred că știe că păpușa lipsește.
El îi spunea ei Trunchbull?
Parcă-i spunea Agatha. Da, așa-i spunea...
- Ea îi spunea lui, Magnus, nu-i așa? - Da, așa e.
Poate aș putea să mă duc să pun păpușa la loc, până ea e la școală.
- Nu pot face asta. - Liniștiți-vă, dră Honey!
Totul va fi bine. Vă promit.
Ai promis și că n-o să mai intri în casa aia.
N-am intrat. Eram pe acoperișul garajului. Am luat-o cu puterile mele.
De pe garaj cu ajutorul puterilor.
Am nevoie să mă gândesc. Să vedem.
Puterile.
Cred că le stăpânesc. Fiți atentă!
Gata cu fetița de treabă.
Intrați în clasă! Fuga repede!
Fuga! Treceți la perete! Repede!
Nu mă faceți să aștept.
Apă!
Și păstrați șopârla.
Treci în rând. Mișcă!
Sunt aici ca să vă dau o lecție.
Câteodată în viață se petrec lucruri oribile și inexplicabile.
Acestea vă testează caracterul.
iar eu am caracter.
Formați o linie de-a lungul clasei! Repede!
Fuga! Nu mă lăsați să aștept!
Umple golul ăsta!
Bănuiesc că vă întrebați despre ce e vorba.
Da.
Un copil a fost în casa mea.
Nu știu cum, când și de ce.
- Dră Trunchbull, pot să... - Nu, nu poți!
Dar știu că a fost un copil.
Știați că e ilegal
să intrați în casa cuiva fără permisiune?
- Da, dră Trunchbull. - Domnule.
Stați drept, sugeți burta, umerii înapoi!
Recunoașteți careva... asta?
Să ne jucăm un joc, vreți?
Cine purta ieri o panglică roșie în păr
și azi n-o poartă?
Îmi puteți răspunde la asta?
A cui e panglica asta dezgustătoare?
O să am grijă personal,
ca acel liliputan bălos și dement,
căruia îi aparține această panglică dezgustătoare,
să nu mai vadă lumina zilei. Tu!
Eu am fost aseară la dvs. azi noapte. Știu ce fac.
Ți-am mai rupt mâna odată, Jenny. Pot s-o mai rup.
Nu mai am șapte ani, mătușă Trunchbull.
Gura!
Pe tine te bag într-un loc
unde nici ciorile nu-și lasă găinațul pe tine.
Uite!
- Creta. - Creta.
- Jaluzelele.
- „A.” - „Agatha,
sunt eu, Magnus.
Dă-i micuței
mele Albinuțe
casa
și banii.”
- Banii? - „Apoi părăsește orașul.
Dacă nu pleci, îți vin de hac.
Așa cum mi-ai făcut tu, mie.
Îți promit asta.”
Nu, dră Trunchbull, vă rog, nu-l aruncați!
- Lavender! - Lavender!
- Tare! - Ce grozav!
SALUTĂRI DIN ASBURY PARK
E Trunch.
Hei, băieți, priviți!
Da!
Dă-ți drumul.
Ce tare! Nu știam că pot să fac asta.
Mișto, este?
Da!
Și Trunchbull a plecat, și nu s-a mai auzit de ea,
și n-a mai întunecat nicio ușă cu apariția ei.
Dra Honey s-a mutat înapoi, în casa tatălui ei.
Ora ceaiului.
Matilda era un vizitator frecvent.
Știați că inima unui șoarece bate de 650 de ori pe minut?
- De unde știi asta? - Dintr-o carte.
Bate atât de repede încât nici nu sună a bătaie. E ca un zumzet.
Inima unui arici bate de 300 de ori pe minut.
- Bine. - Repede!
Hei, tu!
Plecăm. Repede! Grăbește-te!
Ia prăjiturile și hai, că plecăm!
Dar o pot aduce eu acasă.
N-o să fie nimeni acasă, că plecăm în Guam.
- Hai, să mergem! - În Guam?
- Tata n-o să se mai ocupe de petrol. - Nu vreau să plec.
Dar plecăm într-o vacanță permanentă.
Trebuie să ajungem la aeroport înaintea vânzătorilor de bărci.
Îmi place aici. Îmi place școala. Nu e drept!
- Nu-i lăsa să mă ia! - Treci în mașină, Melinda.
- Matilda. - Cum o fi.
- Vreau să stau cu dra Honey. - Dra Honey nu te vrea.
De ce ar vrea un mucos, neascultător?
Fiindcă e un copil fenomenal, minunat și fiindcă o iubesc.
Adoptați-mă, dră Honey. Mă puteți adopta.
N-am timp acum de acte.
O clipă, tati. Am actele de adopție.
Cum?
- De unde le ai? - Dintr-o carte de la bibliotecă.
Le am de când ajungeam la xerox.
Auzi, Harry?
- Trebuie doar să le semnați. - Voi fi iar singur la părinți!
Taci! Nu mă pot concentra cu toate sirenele astea!
Ce zici, iubito?
Ești singura mea fiică, Matilda.
Și nu te-am înțeles niciodată, deloc.
Cine are un pix?
- Poftim. - Mersi.
Făcând pentru prima dată cel mai înțelept lucru pentru fiica lor,
familia Wormwood a semnat actele.
- Și aici. - Bine.
Bun. Hai, aici. Întoarce-te!
Nu ne veți suna pentru pensie alimentară?
O, nu! Avem tot ce ne trebuie, stați liniștiți.
Bun. Ține. Hai să plecăm!
Ciao.
Harry și Zinnia au plecat
și pe cât de rău fusese înainte, pe-atât de bine a început să le fie.
Dra Honey a devenit directoarea Crunchem Hall,
și-a adăugat o școală superioară, căci copii nu mai voiau să plece.
Iar Matilda a descoperit, spre marea ei surpriză,
că viața putea fi plăcută.
Și s-a hotărât să profite de asta cât mai mult.
În fond, era un copil foarte deștept.
Dar cea mai fericită parte a poveștii
e că Matilda și dra Honey
au obținut amândouă ce și-au dorit:
o familie iubitoare.
Matilda n-a mai trebuit să-și folosească puterile vreodată.
Ei bine, aproape niciodată.
MOBY DICK - BALENA ALBĂ
„Spune-mi Ishmael.
Acum câțiva ani, nu mai știu exact câți,
cum nu prea aveam bani deloc în poșetă, și nimic special de făcut...”
DUPĂ ROMANUL LUI ROALD DAHL
Subtitrarea: Bogdan DeLia