Två ädla familjer i det sköna Verona, där detta utspelas-
-har sedan länge legat i strid, med blodsutgjutelser till följd.
Ur dessa fientliga läger föds ett kärlekspar.
De är olycksförföljda och dör, med dem begravs även kriget.
Det var en kärlek märkt av död på grund av fäders fiendskap.
Rapport följer.
I DET SKÖNA VERONA
Två ädla familjer i det sköna Verona, där detta utspelas-
-har sedan länge legat i strid-
-med blodsutgjutelser till följd.
Ur dessa fientliga läger-
-föds ett kärlekspar som tar sina liv.
JULIAS FAR
JULIAS MOR
ROMEOS FAR
ROMEOS MOR
POLISCHEFEN
GUVERNÖRENS SON
ROMEOS BÄSTA VÄN
ROMEO OCH JULIA
En hund av huset Capulet kan sätta mig i fart.
- Era jävla tiggare! - Ruttna i helvetet!
MONTAGUE-POJKARNA
- Grälet är mellan våra chefer. - Och oss, deras män.
CAPULET-POJKARNA
Hubbel, bubbel, tjejer och trubbel.
Jag är läckert kött.
EN CAPULET
- Här står en Capulet. - Jag är med dig.
Jag biter tumme åt dem.
Jag är med dig.
- Biter du tumme? - Ja, det gör jag.
- Ät oss? - Är lagen på vår sida?
Jag biter inte tumme åt er.
- Vill du bråka? - Nej, sir!
- Min chef är lika bra som din. - Inte bättre?
- Nu kommer han. Säg bättre. - Ja, bättre!
Lögn! Dra, om ni är män.
Galningar, ni vet inte vad ni gör.
ROMEOS KUSIN
Stoppa undan era vapen.
GJUT OLJA PÅ ELDEN
JULIAS KUSIN
Drar du mot småpojkar?
Benvolio, du ser din död i synen.
Jag stiftar fred, hjälp mig att skilja dem åt.
Fred?
Jag hatar ordet.
Som jag hatar helvetet och varje Montague.
Och dig.
Träd fram.
- Jag griper till vapen. - Låt din ovän vara.
Fredens fiender, fäll era vapen till marken.
Fäll ur blodig hand era hätska vapen.
Tre fejder för er skull, Capulet och Montague, har stört lugnet på våra gator.
Bryter ni gatufriden igen får ni böta med era liv.
Ack, Romeo, var är han denna tiden?
En glädje att han ej deltog i striden.
Min fru, i lunden strövade er son.
Där går han att med egna tårar vattna morgondaggen.
Han kommer hem, min dystre son, stänger in sig på sin kammare-
-slår fönstret till för dagens ljus, skapar åt sig en konstgjord natt.
Hatfull kärlek, kärleksfullt hat.
Ett allt, av ett intet skapat.
Tung lätthet, allvarsam lek.
Ett vanskapt kaos av former sköna.
Hans mörka sinne bådar ofärd.
Goda råd kan vara lösningen.
Lämna oss ensamma.
Jag talar med honom.
Då kör vi.
God morgon, kusin.
Är dagen ung?
- Hur är det med dig? - Sorg gör tiden tung.
- Var det min far? - Ja.
- Vilken sorg förlänger dina timmar? - Jag saknar det som minskar tiden.
- Är det kärlek? - Obesvarad.
Att kärleken, som tycks så mild, kan vara så motsträvig och vild.
Även kärleken, som med bindel går, i all sin blindhet sina syften når.
Var ska vi äta?
Vad gäller striden? Säg inget, jag vet.
Hat är stort, men kärlek större.
Hatfull kärlek, kärleksfullt hat, ett allt- av ett intet skapat.
Tung lätthet, allvarsam lek, ett kaos av former sköna.
En fjäder av bly...
Du skrattar ej?
- Gråter snarare. - Ät vad, min vän?
- Ditt hjärtas kval. - Farväl, kusin.
Jag följer dig. Du gör orätt om du lämnar mig.
ÅRETS UNGKARL
Montague är fälld till samma böter. Två gubbar bör kunna hålla fred.
Båda är ni hedervärda män och har kivat alltför länge.
- Vad säger ni om mitt frieri? - Alltjämt detsamma.
Min dotter är ännu ung i världen. Först om två år får hon stå brud.
- Många yngre är lyckliga mödrar. - Tidigt gift, tidigt vissnad.
I afton är det fest.
Då skall ni se, i mitt ringa hus, unga flickor göra natten ljus.
Syna dem alla och tag den bästa.
Säg ärligt vem du älskar.
- Jag älskar en kvinna. - Jag tänkte att det var kärlek.
- Hon är skön. - Skönt mål är lättast träffat.
Nu bommar du, hon träffas ej av Amors pil.
Hon slår tillbaka kärleksböner och öppnar ej sin famn för guld.
- Har hon svurit att förbli orörd? - Ja, det är synd och skam.
- Tänk inte mer på henne. - Hur kan jag glömma?
Festa din blick på andra skönheter.
- Romeo, är du galen? - Mer bunden än en galning.
Fängslad utan föda, piskad och plågad.
God dag, min man.
INGEN BRICKA, INGET VAPEN
Capulet håller fest.
Ett utsökt sällskap. Signor Placentio med fru och barn, änkan Vitruvio och söta Rosalina...
Din älskade Rosalina och Veronas alla skönheter.
Man behöver inte heta Montague för att knäcka en butelj vin.
Jämför din hjärtanskär med andra och din svan blir en kråka.
Andras skönhet bryr mig föga, jag vill sola mig i hennes öga.
CAPULETS RESIDENS
Amma! Var är min dotter?
Jag har kallat på henne.
Här är jag. Vad vill ni?
Lämna oss ensamma.
Nej, kom. Ni ska lyssna.
Min dotter är nu i en vacker ålder.
- Det näpnaste barn jag ammat. - Jag var redan mor vid dina år.
Men du är ännu ungmö.
Kort sagt: Ädle Paris friar till dig.
Vilken man, min fröken.
- Veronas sommar har ej sådan blomma. - Han är den skönaste blomman.
I afton ser du honom. Studera då hans ljuva drag av skönhets penna skrivna.
Men kärleksboken saknar band, måste bindas av en makas hand.
Allt hans goda utav dig skall delas, allt har du - som för mannen felas.
Rund blir flickan, när hon får man...
- Kan du ge Paris ditt hjärta? - Jag ska se om jag vill ge.
Men längre ej ögats pil sig svingar än ert bifall ger den vingar.
- Gästerna är här. - Gå! Vi kommer.
Lägg glada nätter till glada dagar...
Din tönt i taft! Svält ihjäl!
INBJUDAN MERCUTIO OCH VÄNNER
- Romeo, dansa. - Nej, inte jag.
Ni har lätta skor och sinnen, min själ är tung som bly.
Låna Amors vingar och flyg.
- Hans pil har sårat mig för djupt. - Den kelna varelsen?
Är kärleken kelen? Nej, hård och vass som törne.
Är kärleken hård, var hård mot den.
Alle man, upp på dansgolvet.
- Det är inte förståndigt. - Varför inte?
- Jag drömde i natt. - Drömmar är lögn.
Det händer att man drömmer sant.
Kom drottning Mab på besök?
Hon är feers barnmorska-
-ej större än agaten i åldermannens ring.
Hon åker med ett spann av lätta solgrand över mänskors näsor när de sover.
Vagnen är en tom hasselnöt. Kusken är en mygga.
När hon färdas i älskandes hjärnor drömmer de om kärlek.
Advokaten drömmer om arvode.
Soldaten drömmer om kniv på oväns strupe.
Då spritter han upp och vaknar, svär tre böner och somnar om.
Hon är maran som rider flickor när de sover på rygg-
-och härdar dem till kvinnor.
Det är hon!
Lugn, Mercutio, lugn.
Du ordar om ett intet.
Sant
Jag talar om drömmar-
-foster av en tanklös hjärna avlade av tomma fantasier-
-tunna som luften, flyktigare än vinden som friar till frusna nordens barm-
-men snart susar bort mot varma södern.
Den vinden blåser bort oss.
Nu kommer vi för sent.
För tidigt, fruktar jag.
Jag anar något ont, som ännu bland stjärnor hänger.
Något som begynner sin ofärd med denna nattens fröjd.
Något skall jaga livet ur mitt bröst.
Det blir en ond död.
Men han som styr färden må föra seglen.
Framåt, muntra bröder.
FESTEN BÖRJAR HOS CAPULET
Drogen verkar snabbt.
Jag minns när jag ännu kunde viska sött till söta flickor.
Frökens mor kallar.
- Vill du inte dansa? - En ung man.
Törs den slaven komma här och flina åt vår högtid?
Den syndar ej som dräper honom.
- Vart stormar du åstad? - Romeo Montague.
Är det Romeo? Låt honom vara.
Jag vill inte att han blir förolämpad i mitt hus.
- Tålamod, se bort från honom. - Jag tål honom ej.
Han skall tålas.
Han skall, säger jag.
- Det är fel. - Inget bråk när jag har gäster.
Har mitt hjärta älskat förr?
Säg nej, mitt öga. Vad skönhet är, jag anat föga.
Om jag ett helgonskrin med oren hand berör...
...mina läppar, pilgrimer med kinder röda, vill bota med en kyss.
Er hand gör blott vad andakt bjuder.
Pilgrimen får helgonet beröra, hand i hand är pilgrimskyss.
Har helgon ej läppar?
Till böner blott.
Låt läppar följa händers skick.
Så gör ej helgon, men bifaller bön.
Stilla då, så tar jag bönens lön.
Nu tog din mun min syndaskuld.
- På mina läppar stannar den. - På dina läppar?
Giv synden åter.
Du kan kyssa.
Frökens mor kallar.
Är hon en Capulet?
Det är Romeo Montague. Ende sonen av er fiende.
Vi går, nu är leken som bäst.
Ja, det fruktar jag mest.
Min enda kärlek föds ur mitt enda hat.
För tidigt sedd okänd, känd för sent.
Ett märkligt kärleksöde att älska en fiende.
Han detta intrånget må ljuvligt kalla, dess sötma jag byta skall till galla.
Vildhjärna, kärleksnarr.
Vid Rosalinas klara ögon, röda mun, skälvande lår.
- Romeo, hon är en pest, du ett päron. - Den ler åt ärr, som aldrig känt ett sår.
God natt. Jag drar nu till min dyna.
Vad strålar genom fönstret där?
Det östern är, och Julia är solen.
Gå upp, sköna sol, och döda månen-
-som är sjuk och blek av avund för att du är skönare än hon.
Lägg av den kyska månens bleka färger, blott dårar bär dem.
Avfärda det...
Hon är min hjärtanskär. Det skall hon veta.
Ackja...
Hon talar.
Säg mer, ljusa ängel.
Romeo.
Romeo, varför är du Romeo?
Förneka din far och ditt namn.
Eller säg att du älskar mig, så är jag inte längre en Capulet.
Ska jag höra mer, eller svara nu?
Blott ditt namn är min fiende. Du är du, och ingen Montague.
Vad är Montague? Ej hand, fot, arm, ansikte...
...eller någon annan kroppsdel.
Kalla dig något annat.
Vad är namnet?
Rosen doftar lika sött med annat namn.
Romeo är mig lika kär vad han än heter.
Romeo, kasta bort namnet och tag mig som jag är...
Jag tar dig.
- Är du ej Romeo, en Montague? - Ingendera, om det ej behagar.
Hur kom du hit och varför?
Vår mur är hög och svår, där såna som du förgår.
På kärleks vingar flög jag över-
-för kärleken övervinner alla hinder.
Dina fränder kan ej stoppa mig.
Ser de dig, blir du mördad.
Natten skyler mig för deras ögon.
Men om du älskar mig får de gärna komma.
Bättre dö för deras hat än att leva...
...utan din kärlek.
Natten slöjar mina blossande kinder för det du hörde mig tala om i kväll.
Jag borde hålla på min värdighet.
Men bort med all förställning: Älskar du mig?
Du svarar ja, men jag vill veta säkert.
Lova att du älskar mig.
Jag svär vid månen, som över träden stör sitt silver.
Inte månen, den byter form.
- Då blir din kärlek ombytlig. - Vad ska jag svära vid?
Inte vid något.
Jo, vid dig själv. Då tror jag dig.
Mitt hjärtas kärlek...
Säg inte mer i kväll.
Det är för hastigt och obetänkt, för mycket blixten likt.
God natt, låt vår kärleksknopp mogna till en blomma.
God natt.
Lämnar du mig otillfreds?
Vad mer begär du?
Ett trofast kärlekslöfte.
Det har du fått.
Tre ord, och god natt.
Vill du gifta dig, ska jag i morgon ha besked om ställe och stund.
Därifrån ska jag följa dig igenom vida världen.
Jag kommer snart.
Men är du falsk mot mig... - Jag kommer snart.
...då vill jag inte se dig igen.
- I morgon skickar jag ett bud. - Jag gläder mig.
- Nu tusenfalt god natt. - Med dig den sista stjärnan slocknar.
God natt.
Kärlek ilar till kärlek som gossen från läxans bok.
Kärlek lämnar kärlek som pilten under skolans ok.
När ska jag skicka budet?
- Klockan nio. - Det är tjugo år till dess.
God natt.
Avskeds sorg äger ljuvt behag, jag godnatt vill säga till ljusan dag.
Stor är kraften i örter och stenar.
Inget är så ont att det ej rymmer något gott.
Men allt gott kan missbrukas.
Själva dygden kan i last förvändas, lasten adlas och i godo ändas.
Så bor i denna späda blomma både gift och läkedom.
Dess doft kan höja livets pulsar alla-
-men smakas saften, domna de och falla.
På samma sätt kivar i människan gudomlig nåd och självisk vilja.
Om det låga vinner detta kiv, skördar dödens orm ett liv.
- God morgon, fader. - Herrens frid.
En tidig tunga hälsar mig.
God morgon, Romeo.
Har en morgontidig plåga satt ditt blod i låga?
Nej, nu har jag saken fatt... Romeo har ej sovit i natt.
- En större vilofröjd var min... - Var du hos Rosalina?
Mitt hjärta har glömt det namnet.
Var har du varit?
Jag och en ann har fått sår som blott du bota förmår.
Ge mig ett ordentligt svar. Du står och diktar gåtor.
Jag har fäst en kärlek utan like vid dottern av Capulet, den rike.
Vi har träffats och sagt att vi älskar varandra.
Intet skall jag för dig förtiga om du lovar att idag oss viga.
Helige Franciskus.
Vad är detta? Är Rosalina redan ur ditt minne?
Ynglingens kärlek bor ej i hjärtat- utan i ögat.
- Du klandrade kärleken till Rosalina. - Avguderiet, inte kärleken.
Jag ber dig... Klandra mig inte.
Hon ger kärlek för kärlek. Det gjorde ej den andra.
Nej, hon visste att din kärlek var förställd.
Ett förbund kan byta hatets brand till vänskapsband.
Kom, följ min stig.
Jag vill hjälpa dig.
Ert förbund kan byta hatets brand till vänskapsband.
Vi gör det nu!
Klokt och vackert, min son. Lätt snubblar den som ilar.
- Var fan är Romeo? - Inte hemma.
Den bleka Rosalina gör honom galen.
- Tybalt har skickat brev till honom. - Säkert en utmaning.
- Svarar Romeo upp? - Han kan skriva.
Han ger Tybalt svar på tal.
Romeo är redan död.
Genomborrad av den blekas öga, hjärtat fullt med Amors pilar.
- Kan han möta Tybalt? - Vad är Tybalt?
Mer än katternas kung.
En mästare i vapenlekens finesser.
Han fäktar efter noter.
Han håller takten, har sina tempon inne.
Han vilar en halvnot blott. Ett tu tre - så får du stöten.
Han slaktar en sidenknapp.
En duellant av högsta klass.
Passado.
Punto reverso.
- Och...hai! - Vadå?
Här kommer Romeo.
Signor Romeo, bonjour. Franska ord efter franska stunder...
- Du svek oss igår. - Vad menar du?
Du lämnade oss.
När jag har bråttom håller jag inte styvt på formerna.
Jag vet vems former styvnaden gällde.
Ni har helt klart pumpat.
- Det var oartigt sagt. - Jag är artigheten själv.
Min pumpa är mogen.
Nu är du Romeo, som du riktigt är genom konst och av naturen.
Ser man på...
- God dag, min sköna dam. - Vi ska tala några ord.
En kopplerska...
Ska du med till din far? Vi ska äta.
Jag kommer sedan.
Farväl, gamla dam.
Om ni tänker dra henne vid näsan, så vore det ett mycket fult drag.
Fröken är ung. Är ni falsk mot henne så är ni mycket elak.
Hon ska gå till Lorenzo för att bikta sig...
...och bli vigd.
Goda, söta amma, vad nytt?
Jag är trött, låt mig vila.
Aj, vad benen värker. Det var en strapats.
Du får mina unga ben om jag får nyheten.
Lugna sig lite, jag får inte luft.
Luft nog för att säga att du inte har luft.
Goda nyheter eller dåliga?
Fröken har gjort ett dumt val. Ni förstår er inte på män.
Romeo? Nej.
Visst är ansiktet snyggare än annat folks, men benen slår allt vad karlar har.
Och hand, fot, kropp...
Det vet jag redan. Vad säger han om Vigseln?
Mitt stackars huvud värker.
Och ryggen.
Andra sidan.
Det gör mig ont att du är sliten.
Söta lilla amma, vad säger min älskade?
Älsklingen säger, han är ju artig vänlig, vacker... Var är er mor?
"Var är er mor?" Ska jag tro på det?
Är fröken så het på gröten? Spring era egna ärenden.
Vilket väsen. Vad säger Romeo?
Får fröken lov att gå till bikt idag?
Ja.
Skynda sig då till Lorenzo.
Där väntar någon på sin fru.
Våldsam fröjd tar våldsam ända, liksom när eld kysser krut.
Den ljuvaste honung blir snart vidrigt söt.
Älska därför måttligt.
Romeo tackar dig, min dotter.
Mercutio, vi går. Dagen är het, Capulets är i farten.
Möter vi dem, blir det bråk. Heta dagar gör hetsigt blod.
Vi är ju Caps.
Du är typen som går in på krogen-
-kastar värjan på disken med orden: "Hoppas att du slipper användas."
Men efter andra glaset drar du blankt mot krögaren. Utan orsak.
- Är jag sådan? - Tuffast i Verona.
- Vid mitt huvud, Capulet kommer. - Vid min klack, jag bryr mig inte.
Håll er intill.
Ett ord med en av er.
Ett ord med en av oss?
Det håller inte. Ett ord och en smäll.
Bara om ni ger mig anledning.
Kan du inte ta anledning?
Mercutio, du umgås med Romeo.
Umgås?
Vad tror du om oss?
Du ska dansa efter min pipa.
Dra er tillbaka till annan plats, eller tala förnuft. Folk ser oss.
Låt dem glo, jag viker inte.
Fred med dig, mannen kommer.
Mina känslor för dig ryms i ett ord: Bov.
Tybalt...
Mina känslor för dig förbjuder mig att svara igen med samma mynt.
Jag är ingen bov.
Farväl, du känner mig ej.
Det mildrar ej skymfen jag fick lida.
Vänd om och dra.
- Vänd om och dra. - Jag har aldrig skymfat dig.
Jag älskar dig mer än du kan ana, för du känner inte grunden.
Capulet, ditt namn är lika kärt som mitt eget.
Gör som du vill.
Tam och skändlig mildhet...
Jag hatar dig.
Tybalt, råttfångare.
Upp till dans!
- Vad vill du mig? - Jag ska ha ett av dina nio liv.
Stopp, Mercutio.
- Är du sårad? - En rispa.
En rispa.
En rispa...
Det är inte så farligt.
Det räcker till gravöl i morgon.
Pest över bägge era hus.
De gör kalas på mig åt maskarna. Pest över bägge era hus!
Varför gick du emellan?
- Jag blev sårad under din arm. - Jag ville göra det rätta.
Pest över bägge era hus.
Kom, ljuva natt, ge mig Romeo.
Och när jag dör, dela honom då i stjärnor små.
Himlens anlete ska han så försköna att världen förälskar sig i natten.
Jag har köpt ett kärleksgods, men ej tillträtt än.
Jag är såld och väntar på min ägare.
Dagen är lång-
-liksom för barnet med nya kläder, som väntar på lov att bära dem.
Mercutios själ väntar på sällskap.
Följ honom hädan du.
En av oss, eller båda.
Jag är ödets narr!
Fly, stå inte där.
Fly!
Vem bryter gatufriden?
Benvolio, vem väckte striden?
Romeo ropade: Stopp, vänner.
Tybalt dödade Mercutio.
Tybalt föll för Romeos hand.
Prince! Montague skall böta blod för blod.
Romeo försökte tala med honom, men Tybalt önskade inte fred.
Han är en Montague, han ljuger.
Jag kräver rättvisa.
Romeo har dödat Tybalt, Romeo får ej leva.
Romeo dödade honom, han dödade Mercutio.
Vem är han skyldig sitt blod?
Romeo var Mercutios vän, därför tog han Tybalts liv.
Romeo är förvisad ifrån staden.
- Noble Prince... - Här hjälper varken tårar eller böner.
Romeo skall bort. Gripes han, blir hans livstid kort.
Romeo är förvisad!
Förvisad?
Hellre döden.
Landsflykt är värre än döden.
Säg inte förvisad.
Du är vigd till olycksödet.
Fredlös i Verona, men världen är vid.
Det finns inget utanför, jag är förvisad ifrån världen.
Att förvisas världen är att dö.
Du hugger av mitt huvud och ler åt hugget.
Nu är du otacksam, man skonar dig.
Fort.
Jag kommer från Julia.
- Var är min frökens make? - Romeo, träd fram.
Amman
Döden är ett slut på allt.
Talar du om Julia? Hur är det med henne?
Vad säger hon nu?
Hon säger inget, hon gråter och ropar "Romeo" och faller ned.
Som om namnet är ett skott som mördar henne.
Liksom jag mördade hennes släkting.
Friskt mod. Din Julia lever, var glad för det.
Tybalt ville döda dig, du dödade honom. Var glad för det.
Lagen skonar ditt liv. Var glad för det.
Du kan glädja dig över mycket.
Varför smädar du födelse, himmel och jord? De mötas alla tre i dig.
En ring från min fröken.
Nu känns det bättre.
Gå till din älskade och trösta henne.
Fort!
Dröj ej kvar tills vakten ställes ut, ty då är vägen stängd till Mantua.
Där skall du stanna tills vi kungör er förmälning och försonar alla.
Sedan kan du återvända med hundra tusen gånger mera fröjd.
- Smyg dig hän till Mantua före gryningen. - Farväl.
Har Romeo mördat Tybalt?
Huggormshjärta med blomsterblick.
Hur kan en bok med smutsigt inre vara så praktfullt bunden?
Att falskhet kan bebo ett skimrande slott.
Hon kommer inte ned i kväll.
Man ska inte fria i sorgens tid.
Hon tyckte om Tybalt.
Det gjorde jag med.
En gång dör vi alla.
Jag talar med henne i morgon.
Ska jag tala illa om min man?
Vilken tunga ska smeka ditt namn om jag sargar det?
Men varför dräpte du min kusin?
Jag lovar dig flickans kärlek. Jag tror hon rättar sig efter mig.
Nej, jag tvivlar inte.
- Ska vi säga torsdag? - Min herre...
Jag önskar att det var torsdag i morgon.
Säg åt Julia att på torsdag gifter vi bort henne.
Gå inte, det är långt till gryningen.
- Jag lever om jag går, dör om jag stannar. - Det är inte solen.
Det är en meteor som belyser din väg till Mantua.
Gå inte än.
De får gripa och döda mig.
Jag stannar. Kom, död. Ske min Julias vilja.
Det är långt till morgonen.
Dagen gryr.
Du måste fly, det ljusnar.
Ljusnar? Nej, till smärtans natt det mörknar.
- Frun kommer. - Är du vaken?
Fönster, släpp ljuset in och livet ut.
- Träffas vi igen? - Visst.
Vårt lidande nu blir kära minnen sedan.
Jag anar ofärd.
Jag ser dig där nere som i gravens djup.
Adjö.
Öde, tag honom ej, ge mig honom åter.
Din far är omtänksam.
Han har berett en glädjedag åt dig som varken du eller jag förutsett.
- Vilken dag är det? - Torsdag morgon.
Då möter Paris dig i Peterskyrkan och gör dig till en lycklig brud.
Jag blir inte hans lyckliga brud.
- Din far kommer. Säg det själv. - Har du förkunnat vårt beslut?
Ja, men hon betackar sig.
Tokan skulle gifta sig med graven.
Vill inte?
Blir hon inte stolt?
Prisa din lycka att vi skaffar dig en värdig man.
Ej stolt. Tack för omsorgen, men jag blir ej stolt av vad jag hatar.
Pladdra inte om tack och stolthet. På torsdag står du brud.
- Låt mig tala ut... - Sluta!
- Säg inte ett ord. - Är du från vettet?
Tredska unge!
- Var inte arg på henne. - Håll din mun.
På torsdag står du brud. Annars åt fanders.
Du tar min vän. Annars får du tigga, svälta och dö på gatan.
Betänk dig väl. Sanna mina ord.
Snälla mamma, det får inte ske.
Vänta en månad, en vecka.
Annars får ni bädda brudsäng där Tybalt sover.
Du kan lika gott tiga för jag svarar inte.
Du är inte längre min dotter.
Amma, vad ska vi göra?
Säg något, trösta mig.
Det är ödet.
Fröken ska gifta sig med Paris.
Han är stilig.
Andra äktenskapet blir lyckligare än det första.
Den förste mannen är död.
Så gott som död, för ni har ingen nytta av honom.
Talar du från hjärtat?
Från själen också, banne mig.
Amen.
Vadå?
Du har tröstat mig.
Hälsa mor att jag ångrar och har gått till Lorenzo för att bikta mig.
Hon gråter omåttligt över Tybalt.
Hennes far är orolig för att hon överdriver sorgen.
Därför påskyndar han bröllopet.
Min brud och maka.
- Inte än. - Det blir du nu på torsdag.
- Det sker, som måste ske. - Det är tydligt.
Kommer du för att bikta dig?
Har fader tid?
Ja, min dotter.
Ni får lämna oss.
Jag ska inte störa.
Julia, jag kommer på torsdag.
Till dess farväl med helig kyss.
- Hur kan detta förhindras? - Jag vet inte.
Om inte du kan ge mig hjälp så hjälper jag mig själv.
- Låt bli, min flicka. - Tala, annars vill jag dö.
Nu spanar jag ett hopp, men det kräver en desperat handling.
Om hellre än Paris du väljer döden-
-då kanske du vågar något som liknar döden.
Om du törs, ger jag dig medlet.
Ingen värme, intet andedrag röjer att du lever.
Varje lem är stel och kall som döden.
När din brudgum kommer är du död.
Du blir buren till familjegraven.
Skendöd i tjugofyra timmar. Sedan vaknar du som från en sömn.
Under tiden skickar jag ett brev till Romeo.
Samma natt kommer han och för dig till Mantua.
Tag flaskan, gå till sängs och drick elixiret.
Jag skickar brev till Mantua.
VI FÖRSÖKTE LEVERERA ETT ILBUD
Om inte drycken verkar, blir jag gift i morgon?
Behöver du hjälp?
Nej, allt är klart för i morgon.
Nu ska du lämna mig ensam och skicka inte hit amman.
God natt.
Gå till sängs och vila, det behöver du.
Farväl.
Gud vet när vi råkas igen.
God natt.
Romeo, jag dricker för dig.
Hon skall högtidsklädd bäras till kyrkan.
Ett sällsynt levnadsmod mig ur stoftet lyfter upp.
Jag drömde att hon fann mig död och kysste liv på mina läppar.
Så ljuv är kärleken - att dess blotta skugga är rik på fröjd.
Nyheter från Verona.
Baltasar! Har du brev från prästen?
Hur mår min fru? Och min far?
Om Julia mår bra är allt gott.
Hon har det bra och allt är väl.
Kroppen slumrar i kryptan och anden är hos änglarna.
Jag såg henne sänkas ner.
Förlåt att jag kommer med sorg.
Jaha...
Jag trotsar er, stjärnor.
Jag ska dit.
- Ha tålamod. - Låt mig vara!
- Du råkar bara illa ut. - Tig!
Inget brev från prästen?
Det kvittar.
Julia...
I natt vilar jag hos dig.
I natt.
Bävan slår mig.
Jag fruktar en förskräcklig ofärd.
Det var ett angeläget brev.
Jag beklagar.
- Olycksaligt. - Varsko Capulet och Montague.
Ge mig gift som skänker död åt den levnadströtte.
Det är dödsstraff på att sälja.
Världen och lagen är inte din vän. Du får det här.
- Min fattigdom säger ja, viljan nej. - Jag köper inte din vilja.
Det dödar tjugo man på fläcken.
Guld är värre gift för själen än denna lumpna saft.
Romeo vet inte vad som hänt.
Jag skriver igen.
Om en timma vaknar Julia.
- Jag bönfaller dig. - Lev och var lycklig.
Farväl, min vän.
Då lämnar jag dig.
Fresta inte en desperat man.
Skjut inte!
Min älskade...
Min maka.
Döden rår inte på din fägring.
Du är ej besegrad.
Skönhets fana viftar på mun och kind.
Dödens bleka flagg ej hissats där.
Kära Julia, hur kan du vara så skön?
Har döden gömt dig här i mörkret för att bli hans älskarinna?
Här skall jag evigt vila.
Jag skakar från min trötta skuldra min olycksstjärnas ok.
Ögon, en sista blick.
Armar, en sista kram.
Läppar, andedräktens portar...
Besegla med en laglig kyss...
...min skuldförskrivning åt döden.
Vad är det?
Gift.
Är det inget kvar åt mig?
Kanske en droppe på dina läppar.
Din mun är varm.
Och...
...med en kyss...
u-Jag dör.
Så straffar himlen hat att kärlek kostar liv.
Också jag har mist två fränder.
Alla får vi plikta.
Alla får vi plikta!
Denna morgon bringar dyster frid, av sorg vill solen ej sitt anlete höja.
Förtälj oss mer om dessa ätters strid-
-och nåd skall skänkas eller straff ej dröja.
Ty inga älskande har lidit så som Julia och hennes Romeo.
Översättning: Beatrice Eggers
[SWEDISH]