Inget händer av nån speciell orsak. Saker bara händer.
Som när Carol och jag var små och kvällen när vi fyllde fyra.
Vi fick tårta till maten. Det var försommar, luften var frisk.
Carol och jag var tvillingar och på den tiden liknade vi varann.
Vad fick mamma att titta ut? Hon anade nog att pappa var otrogen.
Vi sprang över gatan hand i hand. Det var en vacker kväll.
- Vad fan händer här? - Gör det inte, Lou!
Det var roligt. Roligare än Charlie Chaplin eller Krazy Kat.
Mannen på golvet var ansiktslös och pappa och tanten var nakna.
Pappa fick elektriska stolen, kvinnan tog sitt liv, mamma fick ärr för livet.
De var nakna och det var roligt.
Det var jätteroligt. Jag kommer ihåg den kvällen väl.
Åren gick och Carol och jag höll vårt barndomslöfte:
Att gifta sig med nån som ingen ville ha. Utskrattad och utstött.
Jag har lagat din älsklingsrätt.
Din son fick sitt betyg i dag. Han fick B i uppförande.
- Vad roligt! Jag måste sticka. - Jag avskyr när du jobbar så sent.
Stan sover aldrig. Journalister måste vara ute. Jag har nåt stort på gång.
- Det är farligt, va? - Jag klarar mig.
Jag älskar dig jättemycket. - Ta nu hand om mamma.
Mina arbetsmetoder gjorde mitt jobb farligt. Jag ville bli stor i Chicago.
- Hej, Marty. Ta en cigarett. - Tack.
Att sätta dit C.C. Casper, Chicagos supersnut, måste sätta fart på pulsen.
Har du namn, datum och platser där han fick knark och fnaskpengar?
Jag kan rutinerna, Marty. Jag hade ditt jobb i fem år.
- Först måste du tala med juristerna. - Jag gör dig berömd, Marty.
Du får gator uppkallade efter dig, du blir film med Brando i huvudrollen.
Inte om det inte blir en musikal. Låt det väl smaka... Flytande morfin.
Läkarvarianten. Tar du det på rätt sätt räcker det länge.
- Tar du för mycket dör du. - Ser jag ut att gå i skolan?
- Vi ger varandra vad vi behöver. - Det här tjänar vi båda på, Joey
Ursäkta. Jag måste bikta mig.
Gå inte vilse.
Hej, Joey!
C.C. Casper hälsar så gott.
Jag känner ingen C.C. Casper.
- Det ska vara en till. En Marty. - Fråga honom.
- Var är Marty? - På muggen.
Livet är hårt, men undvik alltid att ha skjutgalna snutar i hälarna.
- Vart tog han vägen? - Prova däråt.
Tre års jobb åt skogen. Chicagos korrumperade poliser och politiker-
- tänkte inte låta en journalist avslöja deras skumraskaffärer.
Jag måste till säker mark och det snabbt.
Nästa stopp är Wichita i Kansas. Måste ni pissa, gör det nu.
Jag åkte till Kalifornien där mamma och syrran Carol hade landat.
Carols äktenskap med det rika aset William Wharton II hade gått snett.
Nu tog hon hand om mamma.
Mamma hade slutat flytta, bara för att hon var för trött för att fortsätta.
Taxiresan kostade 95 cent. Jag hade två dollar på fickan.
Jag gav rubbet till taxichaffisen.
Skit samma att jag var pank. Carol och jag var tillsammans efter tre år.
Den längsta tiden vi varit ifrån varann. Inget annat betydde nåt.
Marty? Kom in.
- Jag får se på dig. - Du kan se på mig, mamma.
- Se så mycket du vill. - Jag tror inte mina ögon.
- Du är ännu stiligare nu. - Och du ser inte en dag äldre ut.
- Var är Carol, min rödhåriga syrra? - Jag har gjort frukost åt dig.
- Vilket rum är hennes? - Ät frukost först. Du är nog hungrig.
Jag har gjort allt som du vill ha det.
Hennes rum är uppför trappan och bredvid badrummet.
Marty... Den här gången ställer du och Carol inte till det, va?
Va? Det var lite orättvist, mamma. Har vi nånsin ställt till det?
Hör på mig. Jag vill att du skaffar ett jobb. Staden har tre tidningar.
Med ditt kunnande, din erfarenhet, din talang... och ditt utseende...
- Nu får du mig att rodna igen. - Jag vill att du tar hit din familj.
- Sluta nu, mamma. - Du måste få ett eget hem.
- Jag är en stor pojke nu, mamma. - Men du gör det väl?
- Du stannar inte längre än du måste. - Det menar du inte, mamma.
Är jag inte välkommen?
Jag såg på henne med sorgsen blick.
Det är trist när ens mamma fruktar eller ogillar en. Outhärdligt.
Och jag har uthärdat mycket.
Det är bara det... Jag har blivit gammal.
Jag klarar inte problem lika bra nu.
Som om du nånsin har kunnat det.
All tid utan henne kändes för länge. Särskilt när jag såg henne.
Sov hon eller låtsades hon sova?
Mr Martin Lakewood.
Mrs Carol Lakewood-Wharton.
- Syster. - Bror.
Det var en gång en liten pojke och en liten flicka som...
- Den där Monroe är omskriven. - Inte konstigt att jag inte tjänar nåt.
- Alla karlar vill ha jättetuttar. - Frukosten är serverad!
Fan ta henne! Snart klappar jag till henne.
- Det gör jag. - Förlåt, jag skrattar inte åt dig.
Hennes hot var allvarligt menade, men det roade mig ändå.
Det var kontrasten mellan orden och änglaansiktet.
Jag förlorar kanske min humor.
Knullar jag fler sjömän börjar jag göra honnör.
Vad hände i Chicago? Mamma fick spatt för urklippen du skickade.
Jag lyckades hitta några lik som visade vem som låg bakom det.
Ge mig en cigg...
Men ingen stödde mig.
Väljare, redaktör och myndigheter lät skurkarna behålla sina jobb.
Jag vet. Du försöker tända ett ljus när alla andra förbannar mörkret.
- Hur fick du det hett om öronen? - Bra fråga jag inte kunde besvara.
Hade jag önskat mitt eget fall?
Tiden skulle kanske bli vår räddning. För vi förändrades aldrig.
Marty?
Som barn kunde vi inte hålla oss i skinnet.
Vi växte upp bland kusiner och släktingar som tyckte vi var udda.
- Carol! - Hej, kusin Lyle.
De hade rätt. Vi delade känslor och tankar.
Vi struntade i vad folk tyckte och för det måste vi bestraffas.
Är du klar, Tim?
- Hjälp mig! - Släpp!
Marty!
Nej... Marty!
Släpp mig!
Släpp mig! Marty!
Visst var nåt galet. Det värsta tänkbara brottet: vi älskade varann.
Jag tjatade om det: Man kan leva på fel sätt i en rättfärdig värld.
Men inte ha rätt i en värld av fel, en sån värld som vi verkade leva i.
Det hade vi aldrig stått ut med.
Du vet hur vi ser på sånt här. Det vi stod ut med kändes normalt.
Det som hände, de situationerna... Det hände. Vi fick vad vi förtjänade.
Ta det här, Marty.
Jag vet att du är pank. Ta det du behöver, skicka resten till din fru.
- Det är mer än 300 dollar. - Det är småpotatis för mina kunder.
Ditt underhåll täcker väl hyran. Men mammas läkarräkningar...
- Tjafsa inte om några hundra dollar. - Berätta var pengarna kommer ifrån.
Jag har sparat till en sak. Några dollar då och då...
- Varför sa du inte det? - Jag känner dig.
- Om du visste att jag behövde... - Jag såg nåt som jag inte gillade.
Jag kunde inte sätta fingret på det.
En minkpäls. Men jag är inte desperat. Och snart är vi i smöret?
- Jo... - Är du nöjd nu?
Visst. Men hur har du det med maffian i stan?
De är pinsamma klåpare.
Hon raggade kunder på en bar i stan och de sände en att hota henne.
En Rob Roy, tack.
- Vad söt du är. - Det är inte du.
- Vad heter du, stumpan? - Vem frågar?
Namnet är Lloyd. Jag driver det här stället åt McClouds gäng.
Lloyd? Spring hem till mamma och be henne värma mjölk åt dig.
Du kan inte fnaska här i stan utan att vi får vår andel.
Nästa gång McCloud vill tala med mig, be honom komma själv.
Vad sa du? - Han sa att han pröjsar min drink.
Så de två stora kanonerna McCloud och Galloway kom hem till mig.
Jag bjöd båda på en fin, stor drink.
Och tänka sig, de sög i sig som små lamm.
Jag tror inte att de hade hört talas om kloralhydrat.
Det tog polisen en hel vecka att hitta dem.
En av dem dog.
Den andre togs in på mentalsjukhus.
Det kunde inte ha hänt två trevligare killar.
- Sen dess har ingen rört mig. - Så ska det se ut, syrran.
Dan efter började jag jobba på den första tidning jag sökte jobb på.
Ända sen mycket unga år har jag aldrig haft svårt att få jobb.
Jag är snyggare och smartare än de flesta. Det måste jag medge.
När jag vill kan jag vara väldigt inställsam.
Och pricken över i: et var min stränga skolutbildning.
Man lär sig jobba om man annars får stryk. Man godtar inte ett nej.
Tidningen var störst och bäst i stan. Även om det inte säger så mycket.
De flesta där var medelmåttor och hade klarat sig bra tills jag kom.
Då kom jag, den tvättäkta och durkdrivne journalisten-
- som fick dem att framstå som klåpare och idioter.
När jag ville det hade jag alltid kunnat jobba mig upp snabbt.
Nu slog jag rekord. Redaktions- sekreterare efter första veckan.
Redaktionschef två veckor senare.
Men Carol var den svältfödda som ofta hade blivit våldtagen-
- och hade inte energi, tid eller lust med normala karriärer.
Jag steg i graderna och hon gjorde allt för att tjäna pengar.
Mina framgångar gladde inte alla. Redaktionen var en enda röra.
Telegramredaktören sa upp sig. Chefredaktören började supa.
Utgivarens leende stelnade. Han klagade på alla utom mig.
Bara jag kunde göra honom nöjd.
- Ni ska in till mr Griffith. - Tack.
UTGIVARE
- Sätt dig, Marty. - Tack, mr Griffith.
Jag kickade Samuelson.
Chefredaktören? Jag hörde det. Du hade säkert dina skäl.
- Jobbet är ditt om du vill ha det. - Jösses...
Nu har du 75 dollar i veckan. Då blir det 82,50.
- Samuelson var schyst mot mig. - Han var en nolla.
Han hade inte kunnat få fart på blaskan. Det kan du. Börja i dag.
Jag säger upp mig. Du ville inte ge Samuelson 112,50 dollar längre.
Du vill ha en ny syndabock. Nej tack. Du borde ha snackat med mig innan.
- Du är galen. - Jag tar inte skit från dig.
- Du kan inte bara sticka. - Jo, det kan jag!
Jag har riktlinjer för mitt beteende. Du bröt mot det första minusbudet.
- Vad fan snackar du om? - Det oskrivna budord som alla kan!
Ja, sannerligen, moralen har sen tidernas begynnelse varit:
Utnyttja inte din nästa med byxorna nere, ty det kan också ske för dig.
I mitt hus finns många boningar med många män bättre utrustade än du.
Försvinn... Försvinn!
Jag skulle vilja säga att jag gick för att han var en elak gubbe.
Men det var för att han kände sig säker på mig och mina motiv.
När folk tror att de har mig och vet vem jag är måste jag ta ner dem.
Ingen känner mig. Jag gör det jag gör. Så är det.
Men jag måste ändå tjäna pengar. Det gick inte så bra för Carol.
Ingen fin fångst i sikte. Men förr eller senare skulle vi få en chans.
Chansen var faktiskt på väg rakt mot mig.
Det är ju Alice blårock... Bu, Alice.
- Släpp mig. - Knappast. Tycker du inte om mig?
- Släpp mig, annars får du stryk. - Vi har inte ens tagit en svängom.
- De vill kanske vara med. - Släpp mig nu.
Du är skön att ta på. Och vad skulle du göra åt det?
- Jag är polis. Du är gripen. - Jag följer med, frivilligt och gärna.
Lås in mig i ett svalt, mörkt rum och använd handbojor... på dig själv.
Jag borde sy in dig, men jag är ledig och har annat för mig.
- Din bil? Den matchar din rodnad. - Tyst!
- Uppför dig, annars syr jag in dig. - Din kropp matchar bilens former.
Ä du blond överallt eller bara där det syns?
- Kan du bara gå härifrån? - Visst.
Men säg det som om du menar det. Då ser du mig aldrig mer.
- Vill du...? Kan vi...? - Få höra nu.
- Vi kan gå nånstans och ta ett glas. - Nej, aldrig i livet.
- Jag vet att poliser i tjänst... - Jag är ledig.
Du ljuger. En kvinnlig polis måste vara ogift, annars får hon sparken.
Och hon får också sparken om hon inte uppför sig oklanderligt.
Hon får inte knulla runt som andra kvinnor.
Manliga poliser får knulla med vem de vill, men vad ska hon göra?
Vad gör hon om hennes lustar är lite... mer extrema än andras?
Om hon var ordentligt uppkåtad och längtade efter ett nummer?
Vad gör hon då?
- Du måste tala högre. - Vi kan åka hem till mig.
Gärna. Jag vill se hur du bor. Jag avskyr hotell.
Nej, jag menade att vi kan äta middag och prata där.
Det ligger vid stranden. Vi kan...
Jag gör gärna allt det. Vi gör det efteråt.
Först hoppar vi i säng och om du inte är för trött kan du laga mat-
- och vi kan promenera på stranden, ja, kanske rentav prata.
Vill du inte det? Går jag en sväng hittar jag många villiga kvinnor.
- Det vet jag! - Ska vi inte bara glömma det?
Efteråt respekterar du mig inte. Och jag kan inte respektera mig själv.
- Då tycker du att jag är hemsk. - Du har helt fel.
Jag brydde mig faktiskt inte. Jo, lite... Hon var ju snut.
Pappa hade skjutit en snut. Jag visste inte vad jag skulle tycka.
Vänta. Vänta på mig.
Vänta nu. Du stannar här!
- Följ med mig hem nu. - Ska jag det?
- Följ med mig hem nu. - Då tycker du att jag är hemsk.
Följ med, annars gör jag det här.
Hon hette Lois Archer. Hon var 28.
Hon hade jobbat i fem år. Tre som sekreterare, två som snut på gatan.
Lönen var högre. Hon trodde det var spännande, men hon var inte typen.
Bra jobb var svåra att hitta här. Folk flyttade hit för klimatet.
Hennes militärbror och hon ägde huset. Mer fick jag inte veta.
Men det var allt jag behövde veta.
Du har vacker hy, Lois. En fin lyster.
Inte lika omfattande som min frus, men du är inte lika stor.
Du är helt galen, älskling. Du och din fru på 180 kilo.
Hon väger nog mer nu. Hon växer hela tiden. Elefantiasis.
Det är inte fett, utan tillväxt.
Hennes huvud väger nog mer än hela du.
Visst... Jag kan se dig gifta dig med en sån fru.
Vem skulle annars ha gift sig med henne? Har hon inte rätt till ett liv?
Det vore kanske bättre att ha avlivat henne efter födseln-
-som vårt första barn.
Det var tvunget. Vad ska man annars göra med en hjälplös mongoloid?
Och pojken ni har har väl inte alla kroppsdelar?
Han är ju mitt barn. Han måste ha nåt som fattas.
Marty, Marty, Marty... Vet du vad jag vill göra med dig?
Det hör faktiskt inte hit.
Det viktiga är vad jag ska göra med dig.
Förutom en vag känsla av att ha glömt nåt var jag lycklig.
Jag hade Carol igen. Och Lois. Åtminstone ett tag.
- Det är helt suveränt. - Ja, huset ligger i stans utkanter.
Det vore bättre i stan, men nån kanske gillar havsutsikten.
- Det låter som ett trevligt ställe. - Men brodern kan bli ett problem.
Han verkar vara en tuffing.
Hon blir nervös när hon säger hans namn. Men jag har planerat allt.
Huset är värt 30 000. Han får ett telegram om ett bud och skriver på.
Jag dödar honom och tvingar Lois sälja - då är vi 30 000 rikare.
- Du tycker om henne, va? - Jag gillar alla. Utom din exmake.
William Wharton II. Jag är skyldig honom lite smärta.
Jösses, klockan är snart tolv. Jag måste iväg och jobba.
- Har du gått upp några kilo? - Fan för dig!
Det klär dig. Det är mammas mat.
Sånt vill tjejer höra. Säg det till din snut så haffar hon dig.
- Det klär dig, tjejen. - Vi ses. Håll dig i skinnet.
Jag hade inget jobb och bestämde mig för att se syrran jobba.
Och det var en sabla tur.
Det feta svinet var privatdetektiv. Nån ville skada min syster-
- och jag hade ett hum om vem det kunde vara.
PRIVATDETEKTIV
Mr Krutz?
- God dag. Marty Grosvenor. - Känner jag er?
Har VD: s sekreterare inte ringt och sagt att jag skulle komma?
Jag är mr Whartons representant på östkusten.
Så bra. Slå er ner. Jag skuggade mrs Wharton i dag.
Men har ni inte lite för bråttom?
Jag har jobbat med det i fyra dar och har skickat två rapporter.
Bara fyra dar? Wharton gillar att pressa en. Det vet jag.
- Jag vill inte kritisera, men... - Ni har all rätt att kritisera.
Jag tycker själv att han är ett svin. Det visar det här fallet.
Det ligger nåt i det, mr Grosvenor.
Jag vet allt om fallet, även om det inte skrevs så mycket om det.
Wharton hade sjunkit så lågt man kan komma.
En utsliten smågangster som försörjde sig som hallick.
Av nåt skäl gifte sig den här fina lilla Carol Lakewood med honom.
Det kommer jag aldrig att förstå. Och hon får honom på fötter igen.
Han är helt oduglig, så hon får försörja båda.
När hon inte sliter häcken av sig-
- tar hon hand om honom, vårdar honom och passar upp honom...
Hon gör nåt av ingenting. Ni fattar? Och hon gör det så bra-
- att hans rika snobbfamilj på östkusten tar tillbaka honom.
Och hur tackar han henne?
Han ger henne en jättedos syfilis-
- och skiljer sig sen för att hon hade det.
Hon var för ung för att stå emot honom.
Jag ser att ni har alla fakta. Ni är välunderrättad om fallet.
Jo, visst... Det är ju mitt levebröd. Ni fattar, va?
Men er chef, mr Grosvenor... Visst är jag glad för jobbet-
- men varför gör han det för att spara lite pengar? Hur kan han?
Jag undrar... hur kan ni göra det?
Skugga en oskyldig tjej åt det aset.
Vad fan, det är ju mitt jobb.
Om jag inte gjorde det hade nån annan gjort det. Inte sant, mr...?
Hade nån annan gjort det? Hur fan kan ni vara så säker?
Har det slagit er att nån kanske låter bli för att ni inte gör det?
Lugn nu. Jag gillar inte er son.
Ni har syndat och brutit mot paragraf A i första minusbudet. Sannerligen!
- Ni kan inte skylla allt på mig. - Sannerligen säger Herren:
Hellre den blinde som pissar genom fönstret än tjänaren som öppnar det.
Ro hit med kardan, Krutz.
Kära nån...
Kära, kära nån!
Ja! Ja!
- Jag är väldigt arg på dig, Marty. - Varför det?
Du vet allt dumt du gör. Du kan helt enkelt inte låta bli.
- Få höra nu. - Jag är chockad.
Du kommer över det, jag lovar.
Säga upp dig på tidningen, bara säga upp dig så där...!
Jag ville inte göra dig arg. Det bara hände.
Det blir aldrig nåt av er. Inte av nån av er.
Ni gör allt för att slippa. Jag säger bara...
Innan du säger mer, vill jag att du visar att du får säga det.
- Vad menar du? - Det kan inte sägas tydligare.
Jag vill inte gå för långt.
Men varför skulle Carol och jag bry oss ett skvatt om vad du tycker?
Varför skulle vi lyssna på dig?
Varför skulle nån göra det?
Jag gav er den bästa uppväxt jag kunde. Jag rådde inte för...
Det var mycket du inte rådde för. Vi har aldrig klandrat dig.
Vi kan sitta här och äta gott och ha en trevlig hemmakväll-
-men rätt ska vara rätt.
Vi kritiserar inte dig, så håll käft och glöm allt om alla otrevligheter.
Jag är inte hungrig längre.
Jag tror att jag måste lägga mig...
Mår du bra? - Hjälp mig, Carol.
Kan du hjälpa mig, Carol? Carol!
- Jag kan inte andas. - Vila dig lite. - Kommer det?
Det kommer. - Det är precis vad du behöver, mamma.
Du tycker om det här, va?
- Känns det bättre nu? - Lite.
Men gör inget mer.
Blindhet är det första steget mot hjärndöd. Vår tids död.
En död för idioter som inte förstår och som klämmer ur sig saker som-
- "bomba Moskva" och "fattiga har det faktiskt bättre som fattiga."
Jag önskar att jag kunde döda nån som var värd det.
Jag tycker synd om mr Kurtz. Jag kunde ha knullat honom glad.
Med tanke på omständigheterna är nog lite extra underhåll uteslutet.
Jag avskyr att se dig jobba. Du skulle inte behöva.
Oroa dig inte, gubben. Jag har inget emot det.
Och jag måste ha ett jobb för att bevara min självaktning.
Du behöver inte slita ut dig.
Det närmar sig. Jag har snart fixat husaffären.
Vad gör du med Lois efteråt?
Kalla mig synsk, men jag tror inte att jag behöver besluta mig.
Det lämpliga kommer att göras utan att jag är inblandad.
Vad du än säger, gubben. Det är helt okej med mig.
Nu kommer hon. Vi ses.
- Hej. - Vad ska din syster göra i kväll?
Hon ska ut på en träff. Hoppa in.
På vägen var Lois sur och irriterad.
Snuthjärnan gick för högvarv.
Jag kunde ha skitit i det, men vad fan...
Vad är det, Lois? Vad är det du retar dig på?
Hur Carol lever. Huset och kläderna hon går runt i. Som vore hon kunglig.
Det är hon. Hon hade dött om hon var tvungen att leva på annat sätt.
Prat. Varför tjatar du om att jag ska sälja mitt hus-
- när du lika gärna kan be din syster om pengar så att vi kan flytta?
Ska jag be om pengar för oss att leva på? Be min syster?
Det är mitt frieri, Lois. Vad svarar du?
Svin.
Förlåt.
- Är det bättre? - Sluta...
Jag kan inte komma med blåmärken.
Får du märken, din kåta slyna? Knullsnuten! Vad sägs om det här?
Är det bättre?
- Hårdare, Marty. - Jag försöker förklara för dig.
- Jag tror att jag tar en taxi hem. - Du skulle bara våga.
Vill du göra det här?
Jag kanske ska låsa ute dig och låta några ungar hitta dig i morgon.
Jag gör vad du vill. Vad kan jag annars göra?
Det är så sant.
Dan därpå sjukanmälde hon sig.
Så jag stannade där.
Det var en ljuvligt vild dag.
En perfekt blandning av ljuvlighet och vildhet.
Vi tog ner allt som hängde på väggarna. Det var gräsliga saker.
Barnslig skräpkonst.
Vi hittade hennes brors gevär och sköt sönder allt på stranden.
Sen åt och drack vi mer och badade igen.
Hon klädde ut sig till en vacker påfågel.
Vi talade inte alls om pengar.
Vi var rädda för att förstöra den ljuvliga vildheten.
Marty? Jag vill inte att du slavar på nån tidning.
Vi ska vara helt ensamma... nån annanstans.
Bara vi två.
Få se...
Vi kan... öppna ett mejeri.
- Och köra den naturliga modellen. - Snart haffar jag dig.
Jag kan skriva klart min bok. Då blir vi rätt rika.
- Skriver du en bok? Berätta om den. - Jag kan inte.
Det är ingenting. Bara min lösning av budgetkrisen.
Min avhandling om beskattning: "Förstoppningens ymnighetshorn."
- "Martin Lakewoods avföringsskatt." - Helsjukt!
Jag avskaffar alla skatter och avgifter och beskattar bara avföring.
Vad tycker du? Det är vettigt. Det vore nåt för grabbarna i Washington.
Det kan vara det mest rättvisa skattesystem som nogon hittat på.
Ju mindre pengar, ju mindre mat, ju mindre skit, ju mindre skatt.
- Om man inte har några pengar då? - Vad gör man i dag? Jag menar det.
Kan man låta folk dö av svält, kan man låta dem dö av förstoppning.
Då kan de styra sitt eget öde och slipper byråkrater som lägger sig i.
Förvägrar man folk mat, måste man kunna förvägra dem att skita.
Folk måste lära sig att ta ansvar.
Avföringsskatten lär folk ta ansvar.
Vad fan är det som är så jävla roligt?!
Det är bara ett skämt. Och ett jävla gammalt skämt.
Älskar du mig, Marty? Älskar du mig jättemycket?
Den frågan är gammal. Den har nog nästan alla män hört.
Jag gav henne svaret hon ville ha.
Jag är rädd för att jag gör det.
Älskar du mig mer än nån annan? Mer än du älskar din syster?
- Varför drar du upp det nu? - Gör du det, älskling?
Säg det nu.
Jag sa ju att det är annorlunda.
Det är två skilda saker.
Som ett glas mjölk och en drink.
Båda är tillfredsställande, men de är helt olika.
Två olika slags kärlekar.
Det kan inte jämföras, Lois.
Varför frågar du så jävla dumt?
Vill du ha en örfil?
Ibland är du så elak mot mig.
Jag snackar inte om dig och din bror i hans fina uniform.
Men du älskar honom. Säkert mer än nån annan.
Nej då! Jag älskar bara dig!
Mer än nån annan i hela världen. Jag vill höra dig säga precis det!
Det får du vänta länge på, Lois.
- Svara inte. - En ringning. Det var Carols signal.
Jag väntade på nästa ringsignal. Lois väntade på det hon väntade på.
Det slutade bara.
- Aj! Varför drog du mig i håret? - Är det du, Marty?
Det var Carol. Hon talade fort och med mycket låg röst.
Jag kommer hem så fort jag kan. Lois förstår säkert.
Förlåt att jag drog dig i håret. Mamma har fått en lindrig hjärtattack.
Det är inget allvarligt, men Carol vill att jag kommer hem.
Vill Carol det? Ring då efter en taxi.
Du kör inte hem till din lilla Carol i min bil!
Jag har sett hur ni går och sniffar runt varann. Vet du vad jag tror?
Vet du vad jag tror händer mellan dig och din dumma lilla Carol?!
En bil till Wildwood Road 175433, Så fort det går.
Få höra vad din lilla hjärna tror! Kom igen!
Jag tror att du knullar den lilla slynan!
Du knullar henne morgon, middag och kväll!
Herregud...!
Vad är det jag säger? Förlåt mig.
Förlåt mig.
Nej, förlåt mig för att jag har gjort nåt som får dig att säga så.
Snälla du, förlåt mig.
Du kan ta min bil, okej?
Gör det, älskling. Och kom tillbaka, för jag behöver dig så.
Jag skyndar mig.
Jag tog så klart hennes bil. Hon insisterade.
Carol?
Du fick honom. Han kommer aldrig att göra dig eller nån annan illa.
Jag fick honom inte, Marty.
Han är åtminstone död. Du kunde gott ha ringt.
Man känner sig otillräcklig om man inte får hjälpa till.
Jag gjorde det inte, Marty. Det bara...
Jag vet inte, det bara hände.
Vad hände? Du kan berätta för mig.
Jag lämnade syltan nere i stan.
Han kom fram till mig.
Han var inte från stan, så jag tog med honom hit. Det var så sjukt...
Vad var sjukt, gumman? Du kan berätta för mig.
Jag började bli lite stimulerad.
- Han är rätt stor. - Sånt händer.
Plötsligt såg jag allt som hände med mamma, pappa och grannfrun-
- och hennes man och hans min när pappa sköt honom...
Plötsligt kom jag ihåg allt.
Plötsligt ser jag att han skälver som om han fått en stöt-
- och det börjar rinna blod ur hans ögon, öron och mun.
- Se på honom. Han är helt blodig. - Jag lyfter på hatten.
Världens första fnask som orsakar en hjärtattack och hjärnblödning.
- Åh, Marty... - Vännen... Vem var han?
Han hette Barnett Gibons. Han sålde livförsäkringar.
- Du skojar, va? - Nej. Det är inte roligt, Marty.
Ännu ett bilvrak vid vägkanten.
Håll ut. Det ordnar sig.
- Gör det det? - Det sa jag ju. Klart det gör.
Jag måste spy.
Lugn, du är helt hispig. Jag har aldrig sett dig ta så illa vid dig.
- Jag har inte sett nån dö så där. - Vi ska alla den vägen vandra.
Allt bestämdes för mer än en miljon år sen av en lustig gud.
I begynnelsen var inget. Sen talade han och allt gick åt pipan.
Vi är bara brickor i det stora spelet.
Gud behövde nåt att roa sig med och hittade på oss.
- Jag hoppas att han skrattade gott. - Som du säger, Marty.
Är du vaken?
- Hur är det med din syster? - Glöm henne.
Och glöm tiden. Jag är din väckarklocka.
Telegrafera till din bror att du har en köpare. Få hit honom.
Nästa gång visar du mig telegrammet. Annars är det slut mellan oss.
Sen gick jag. Nöjd. Hon skulle ge med sig. Hon var så illa tvungen.
Marty? Marty!
- Är det jobbigt? - Ja. Jag kan inte glömma honom.
Tänk inte på honom. Det var ödet.
Kom inte ihåg, det är bästa sättet.
Det där i mitt huvud försvinner väl?
- Det gör det ju alltid. Inte sant? - Men den här gången är det illa.
På dagen försvinner allt som hänt under natten.
Och på natten försvinner dagen. Kom ihåg det. Allt blir bra.
Det är bra. Berätta en saga.
Det var en gång en liten pojke och en liten flicka.
Den lilla flickan var hennes mamma och pojken var hennes pappa...
Ja, mamma? Jag hoppas att vi inte väckte dig.
- Det kan jag tänka mig att ni gör. - Klart vi gör.
Vi försökte vara tysta. Carol kunde inte sova, så jag berättar en saga.
Jag vet vad ni gör!
Det ni alltid har gjort! Era svin, era avskum!
Inte konstigt att de hatade er. De visste allt och genomskådade er!
De skulle ha dödat er. Kvävt er i vaggan.
Ni skulle ha strypts när ni föddes! De skulle ha dödat er i sängen.
Ni är ruttna, ni är båda ruttna!
Du vet ingenting! - Vad säger hon?
Du gör Marty ledsen, mamma. Du gör Marty ledsen!
- Jag kan göra nåt mycket värre. - Stick härifrån.
- Säg inte så till mig, din djävul! - Gå in på ditt rum.
- Nu är du tyst! Jag är din mamma! - Gå in på ditt rum!
- Gå in på ditt rum. - Din djävul!
- Jag menade det inte. Förlåt. - Du menade det. Du menar det.
- Gå in på ditt rum. - Jag är din mamma.
Är du det? Var du det?
Det är dags att sova nu, mamma.
Marty! Carol...
Det är dags att sova nu, mamma.
Det här mår du bättre av.
Det hjälper, mamma. Precis vad du behöver.
Varsågod, mamma. Så där ja.
Svälj allt, mamma. Duktig kicka.
Det här mår du mycket bättre av.
Nu känns det bättre. Tack.
Min lilla flicka...
De flesta dör faktiskt av för mycket bedövningsmedel.
De ser inte etiketten på den ljuva drycken och är plötsligt döda.
De dör....en naturlig död.
Alla visste att hon hade svagt hjärta.
Jag sa till henne att det var farligt, men hon hade så ont, så ont.
- Hon somnade in. Det är en tröst. - Ja, det är det, doktorn.
Tack, Martin. Det är nog begravningsentreprenören.
Från begravningsfirman. Mr Lakewood?
Min mamma ligger där uppe.
Jag måste gå. Jag skriver "naturlig död" på dödsattesten.
- Tappa henne inte. - Sluta, Marty.
Spela inte oberörd.
Du vill leka den store tuffingen, men innerst inne är du sentimental.
- Hallå? - Det är jag.
Jag är jättearg på dig, Marty. Du var så elak mot mig häromdan.
Hallå? Marty?
Det är störningar på linjen.
- Vad är det med dig? Jag är rädd. - Dåliga ledningar.
Säg nu vad som händer.
- Vem är det? - Lois.
Ja, Martin har ofta talat om dig. Jag är hans syster.
- Har det hänt nåt? - Ja, vår mor gick bort i går kväll.
- Martin har tagit det hårt. - Jag beklagar.
Mamma stod honom så nära.
- Säg att jag tänker på honom. - Det ska jag göra.
Säg också att jag gör det han bad mig göra.
Ja, det ska jag hälsa honom. Du gör det han bad dig göra.
Då är det bara vi två. Har det inte alltid varit så?
MORFIN
Älskade Marty. Jag tänkte skriva vart jag åker och varför-
- men då hade du bara oroat dig, och det finns ingen anledning.
Jag har problem, men klarar det själv.
Jag kommer hem så fort jag kan, men hinner inte till begravningen.
Gå inte på den om du inte vill. Var inte ledsen för det med mamma.
Vissa saker händer för att de ska hända. Berätta en saga i kväll.
Jag lyssnar.
Hon var en underbar kvinna. En underbar kristen.
En underbar fru. En underbar mor för sina två barn. Älskad av alla.
Känd för sin generositet. Alla i stan kommer att sakna henne.
Jag var på begravningen, men orkade inte se allt.
När de sänkte ner kistan i graven mådde jag inte så bra.
Jag gick en sväng i de underbaras stad. En stad full av folk.
Granne intill granne. Men ingen behövde mer plats.
De vilade i frid, sida vid sida och nöjda-
-för att alla var så underbara.
- Marty Lakewood? - Vem undrar?
Kommissarie Harris. Är det er mor de begraver där borta?
- Det är min mor, ja. - Och mrs Carol Lakewood Wharton?
- Fin bricka. Vad gäller det? - Mord.
Mr J. Krutz, privatdetektiv, anlitad av mr. J.J. Wharton i Boston.
Vem har han mördat?
- Visa honom det andra fotot. - Han fick nåt vasst i hjärnan.
- Ingen vacker syn. - Det här då?
- Också en död privatdetektiv? - Nej, en duktig försäkringssäljare.
Vad har han med mig att göra? Jag förstår inte vad ni vill.
Krutz och Gibons och ni har en sak gemensamt: henne.
Min lillasyster?
- Hon hade snattat i New Orleans. - Hon ser bättre ut i verkligheten.
Folk som ser henne i verkligheten dör eller försvinner.
Är det hennes fel att folk dör och försvinner? Är hon Gud?
- Hon gick inte på begravningen. - Hon var upprörd.
- Skuggade Krutz henne? - Det sa hon inte.
- Vittnen såg er prata på stan. - Hon är min syster. Vi pratar.
- Vi älskar varandra. Får vi inte det? - Er syster är fnask.
En av Jesus kompisar var fnask.
Jag lägger mig inte i min systers liv. Det vore smaklöst, kommissarien.
- Var är slynan? - Jag vet inte.
Ni älskar er syster men vet inte var hon var när er mor begravdes?
Jag vet inte. Jag svär! Jag kan svära på en hel hög biblar!
Jag svär på pricken på din kuk om du hittar den!
Sluta skrika. Vill ni veta vilken knipa er förtjusande syster befinner sig i?
Äntligen händer nåt. Berätta.
För några dar sen raggade hon upp Gibons på gatan.
Krutz skuggade dem. Hon fick Gibons att mörda honom.
- Har hon stuckit med Gibons? - Vi vet inte.
Ni kan inte bevisa nåt. Gibons kan ha mördat Krutz av svartsjuka-
- och försökt sätta dit min syster. Ni borde inte döma henne så fort.
- Menar ni det ni säger? - Precis allt.
Ring om hon hör av sig.
Klart jag gör. Hon måste rentvås. Men på ett villkor...
Skugga mig inte. Har hon gjort nåt olagligt-
- eller fruktar att hon känner mördaren, så ser hon er direkt.
Ingen skugga. Men ringer hon och ni inte säger nåt, blir det hårda bud.
- Förstår ni det? - Precis allt.
Hallå? Ja?
Ja, det är hos Martin Lakewood.
Kan du ta det, Marty? Det är nån läkare i Mexiko.
Det gäller Carol, älskling.
Jag är hemskt ledsen, älskling.
- Señor Lakewood? - Gravid i femte månaden?
Jag visste det inte. Hon sa tredje månaden, det syntes inte.
- Hon var så liten. - En riktig läkare hade sett det.
Jag beklagar. Jag gjorde mitt bästa.
Nu spelar det ingen roll. Ni har slagit fel nummer.
- Vänta! Vad ska jag göra? - Jag skiter i vilket.
Hitta nån annan att lura.
Annars bussar jag polisen på er.
Abort är förbjudet i Mexiko med.
- Ni är fortfarande ett katolskt land. - Det var nästan fyra dar sen.
Och det är så varmt.
- Stanken... - Kasta det i havet.
Kasta det i soporna eller på gatan så hundarna kan pissa på det.
- Ni har ringt fel nummer. - Hon är er syster.
Köttklumpen på ert bord är inte min syster. Jag vet var hon är.
Ring inte hit igen. Adios.
Gud, vad hemskt. Din syster och mamma i samma...
Tyck aldrig synd om mig! Aldrig nånsin!
Förlåt mig. Förlåt mig.
Vi kör hem till mig. Du måste härifrån.
Jag gled in i samma mörker som min syster. Utan Carol var jag förlorad.
Marty!
Gråt inte, Lois.
- Det finns inget jag kan göra. - Åh, Marty...
Du måste hata mig.
Jag har aldrig hatat nån.
Det finns inte tillräckligt med tårar för sådan sorg.
- Jag ska berätta om min pappa... - Vad har han med saken att göra?
Berätta inte fler galna historier om ditt förflutna och din familj.
Det är bara en historia och inte sant. Vi kallar det en historia.
Berätta då. Om du måste.
Han måste ha vetat-
- att det inte var värt risken att ligga med en polisfru.
Säg sanningen nu, Marty...
Du tycker inte att jag är hemsk, va?
- Min bror är bara... en nolla. - Världen behöver alla slags mänskor.
Han har alltid varit så långsam och stel av sig.
Nu är det fart på honom. Jag sa att de bjöd 30 000 för huset.
Ja, det sätter säkert fart på honom.
- Vad fan händer här?! - Nej!
Kapten Miles Archer.
USA: s marinkår.
Stationerad i Hawaii.
Ett bröllopsfoto...
Du gör dig bra på bild, Lois.
Polisen? Assistent Archer, jag ringer hemifrån. Wildwood Road 175433.
Det har hänt en tragisk olycka. En man är skjuten. Det var min man.
Jag var hemma med en bekant. Vi hörde nåt. Jag sköt mot skuggan.
Jag väntade inte min man. Skicka hit coronern omedelbart.
Det ordnar sig, Marty.
Lois kollegor skyddade oss. Sen gick allt rätt smidigt.
Paret Farrell är trevliga. Ert hus hamnar i goda händer.
- Varsågod. - Och där har ni.
Så gick det. Det kunde kanske ha gått annorlunda-
- men varför tänka på det? Spelet förändras medan man spelar det.
Gud skapade det så. Han fixade det, vi får ta smällarna.
- Jag älskar dig, Lois. - Hoppa in.
Snart var natten här. Gräset skulle lysa i månskenet.
Flickan skulle komma gående över gräset. Jag kunde se henne komma.
Hon hade varit rädd för att hon var ensam.
Vi skulle åka iväg tillsammans. Vi skulle alla åka iväg tillsammans.
Text: IFT
Ansvarig utgivare: Pia Rüdh