Ting skjer ikke på grunn av noe. De skjer bare.
Som da Carol og jeg var små og fylte fire.
Mor serverte bløtkake til middagen. Det var forsommer. Luften var frisk.
Carol og jeg var tvillinger, og den gangen lignet vi hverandre.
Hva fikk mor til å se ut av vinduet? Hun må ha visst at far var utro.
Vi løp over gata hånd i hånd. Det var en storslått kveld.
- Hva faen foregår her? - Ikke gjør det, Lou!
Det var morsomt. Morsommere enn Charlie Chaplin og tegneseriene.
Mannen på gulvet var nærmest uten ansikt. Far og dama var nakne.
Far fikk den elektriske stolen, dama begikk selvmord, mor fikk evige arr.
De var nakne og det var morsomt.
Det var bare så morsomt. Jeg husker den kvelden godt.
Årene gikk og Carol og jeg holdt barndomsløftet vårt.
Vi giftet oss med noen ingen andre ville ha. Merkelige utskudd.
Jeg har laget livretten din, kjære.
Sønnen din fikk karakterboka i dag. Han fikk Mg i oppførsel.
- Alle tiders. Jeg må løpe. - Jeg hater at du arbeider så sent.
Byen sover aldri. Journalister må ut hvor det skjer. Jeg har en stor sak.
- Det er farlig, ikke sant? - Jeg skal nok passe på.
- Jeg elsker deg. Pass godt på mor. - Det skal jeg.
Arbeidsmetodene gjorde jobben min farlig. Jeg ville til topps i Chicago.
- Hei, Marty. Ta en sigarett. - Takk.
Å ta C.C. Casper, Chicagos politisjef, må da få pulsen i gang.
Har du navn, datoer og steder hvor han fikk narko og horepenger?
Hva tror du? Jeg hadde jobben din før deg.
- Alt skal via juristene først. - Jeg gjør deg berømt, Marty.
De oppkaller gater etter deg og filmer livet ditt med Marlon Brando som deg.
Hvis det ikke blir en musikal. Her er varene dine. Flytende morfin.
Rett fra legen. Hvis du gjør det riktig vil det vare temmelig lenge.
- Tar du for mye dør du. - Ser jeg ut som en skolegutt?
- Vi gir hverandre det vi mangler. - Denne får vi alle nytte av.
Unnskyld. Jeg skal inn og skrifte.
Ikke gå deg bort.
Hei, Joey.
Jeg skal hilse fra C.C. Casper.
Jeg kjenner ingen C.C. Casper.
- Det skulle være en til. En Marty. - Spør ham.
- Hvor er Marty? - På do.
Livet er hardt nok, så unngå å ha skyteglade politimenn i hælene.
- Hvor løp han hen? - Prøv den veien.
Tre års arbeid var ødelagt. Chicagos korrupte politi og politikere -
- var ikke helt klare til å bli avslørt av en journalist.
Jeg måtte i sikkerhet, og det i en viss fart!
Neste stopp er Wichita i Kansas. Hvis dere skal pisse er det nå.
Jeg dro til California hvor mor og søsteren min, Carol, befant seg.
Carols ekteskap med det rike svinet William Wharton II hadde gått dårlig.
Nå tok hun seg av mor.
Mor hadde sluttet å flytte. Hun var for trøtt til å fortsette.
Taxien kostet 95 cent. Jeg hadde igjen to dollar -
- som jeg ga sjåføren.
Jeg dreit i at jeg var blakk. Carol og jeg var sammen etter tre år.
Det lengste vi hadde unnvært hverandre. Alt annet var likegyldig.
Marty? Kom inn.
- La meg se på deg. - Bare se, mor.
- Du kan se så lenge du vil. - Utrolig.
- Du er blitt enda penere. - Og du har ikke blitt en dag eldre.
- Hvor er Carol, den lille rødtoppen? - Jeg har laget frokost til deg.
- Hvilket rom er hennes? - Spis først. Du må være sulten.
- Jeg har laget alle livrettene dine. - Mor.
Opp trappen, ved siden av badet.
Marty... Nå roter dere dere ikke ut i problemer igjen, vel?
Problemer? Det var ikke pent sagt. Har vi noensinne gjort det?
Hør her. Du skal finne deg en jobb. Byen har tre aviser.
Med din ekspertise, din erfaring og ditt talent og utseende...
- Nå blir jeg brydd igjen, mor. - Få hit familien din med det samme.
- Så er det visst nok, mor. - Så du kan holde hus selv.
- Jeg er en stor gutt nå, mor. - Men du gjør det, ikke sant?
- Du blir ikke lenger enn nødvendig. - Det mener du jo ikke, mor.
Det høres nesten ut som om jeg ikke er velkommen.
Jeg så på henne med sorg i øynene.
Trist når ens egen mor frykter eller forakter en. Uutholdelig.
Og jeg har holdt ut mye.
Det er bare... Jeg er blitt gammel.
Jeg klarer ikke så mange problemer lenger.
Som om du noensinne kunne det.
Atskillelsene føltes alltid for lange. Særlig når jeg så henne igjen.
Sov hun, eller latet hun bare som?
Mr. Martin Lakewood.
Mrs. Carol Lakewood Wharton.
- Søster. - Bror.
Det var engang en liten gutt og ei lita jente som...
- Monroe-dama fyller ut spaltene. - Ikke rart at jeg ikke tjener noe.
- Alle fyrene vil ha kjempepupper. - Så er det frokost!
Pokker ta henne. Hun får en omgang bank snart.
- Jeg mener det. - Unnskyld. Jeg ler ikke av deg.
Trusselen var reell nok, men det moret meg likevel.
Kontrasten mellom språket og engleansiktet.
Kanskje jeg holder på å miste min humoristiske sans.
Hvis jeg knuller flere sjømenn begynner jeg å gjøre honnør.
Hva skjedde i Chicago? Mor flippet ut over utklippene du sendte.
Jeg var så heldig å snuse opp et par lik som kunne vise eierne av lasten.
Gi meg en siga...
Men ingen ville støtte meg.
Velgerne, sjefen og myndighetene syntes svinene skulle beholde jobben.
Jeg vet det. Du prøver å tenne lyset. Alle andre forbanner bare mørket.
- Hvordan kom du i den knipen? - Godt spørsmål.
Hadde jeg selv ønsket mitt fall?
Kanskje det samme ville skje for oss med tiden. For vi endret oss aldri.
Marty?
Vi var fødte bråkmakere.
Vi vokste opp blant fettere og tremenninger som syntes vi var rare.
- Carol? - Hei, fetter Lyle.
De hadde rett. Vi delte følelser og tanker.
Vi brydde oss ikke om hva folk tenkte, og det skulle vi straffes for.
Er du klar, Tim?
- Hjelp meg, gutter! - Slipp meg.
Marty!
Nei... Marty!
Slipp meg!
Slipp meg... Marty!
Det var noe galt. Det verst tenkelige. Vi elsket hverandre.
Det var mitt evige omkved: Man kan være helt gal i en riktig verden.
Men ikke riktig i en gal verden, den verden som vi åpenbart levde i.
Det ville vi ikke kunne holde ut.
Du vet jo hvordan vi ser på det. Det vi var utsatt for føltes normalt.
De tidene og situasjonene... De skjedde bare. Vi ble ikke vanstelt.
Ta disse.
Jeg vet du er blakk. Behold det du trenger. Send resten til kona di.
- Det er over 300 dollar. - Det er peanøtter for mine kunder.
Underholdningsbidraget dekker vel husleien. Men mors legeregninger ..?
- Slapp av. Det er bare 300 dollar. - Kom igjen. Spytt ut med det.
Det er sparepengene mine. Et par dollar her og der...
- Hvorfor sa du ikke bare det? - Jeg kjenner deg.
- Hvis du visste at jeg trengte... - Jeg så noe jeg ikke likte.
Jeg kunne ikke sette fingeren på det.
En mink. Men jeg er ikke desperat. Du tjener jo godt snart, ikke sant?
- Jo. - Vel, er du fornøyd da?
Ja. Men hva slags forhold har du til den lokale mafiaen?
De er en samling idioter.
Hun hadde fått territorium på en bar. De sendte en oppkrever etter henne.
En Rob Roy, takk.
- Du er ganske søt. - Det er ikke du.
- Hva heter du, søta? - Hvem spør?
Lloyd. Jeg driver sjappa for McCloud.
Lloyd? Løp hjem til mora di og få litt varm melk.
Du kan ikke selge rumpa di her i byen uten å gi oss prosenter.
Be McCloud komme selv neste gang han vil snakke med meg.
Hva sier du? Han sier at han spanderer.
Så småkongene McCloud og Galloway oppsøkte meg hjemme.
Jeg bød dem på en stor, god drink.
Og tenk, de slukte den som kopplam.
Jeg tror rett og slett ikke de hadde hørt om kloralhydrat.
Det tok politiet ei hel uke å finne dem.
En av dem døde.
Den andre ble tvangsinnlagt.
Det kunne ikke ha skjedd for noen bedre enn dem.
- Siden da har ingen rørt meg. - Sånn skal det være, søster.
Dagen etter dro jeg på arbeid på den første avisa jeg hadde kontaktet.
Fra barnsben av hadde jeg aldri hatt vanskelig for å få arbeid.
Pen, intelligent, et pent stykke over middels hvis jeg selv skal si det.
Når jeg vil kan jeg være ekstremt slesk.
Og som prikken over i-en hadde jeg hatt en streng skolegang.
Man lærer å strebe hvis man får bank. Man godtar ikke et nei.
Det var byens beste og største avis. Det sa forresten ikke så mye.
De ansatte var vel middelmådige og hadde klart seg fint før jeg kom.
Men her var jeg, den rendyrkede bladsmøreren -
- som fikk dem til å fremstå som imbesile duster.
Når jeg ville hadde jeg alltid kunnet arbeide meg raskt oppover.
Men nå slo jeg rekorden. Viseredaktør på lokalstoff på ei uke.
Redaktør på lokalstoffet to uker etter.
Carol som med jevne mellomrom ble pint og voldtatt -
- hadde hverken energi, tid eller lyst til mer alminnelig streben.
Mens jeg steg i gradene gjorde hun sitt beste for å tjene småpenger.
Ikke alle gledet seg over min fremgang. Redaksjonen var i opprør.
Telegramredaktøren sa opp. Sjefredaktøren slo seg på flasken.
Avisutgiverens smil var stivnet. Han klaget over alle unntatt meg.
Bare jeg kunne tilfredsstille ham.
- De skal inn til Mr. Griffith. - Takk.
UTGIVER
Sitt ned.
Jeg har sparket Samuelson.
Administrerende redaktør? Han virket da god nok.
- Jobben er din, hvis du vil ha den. - Du verden.
Du får 75 dollar i uka. Det stiger til 82,50.
- Samuelson var alltid grei mot meg. - Han var en taper.
Han kunne ikke snu skuta. Det kan du. Begynn i dag.
Jeg sier opp. Du ville ikke lenger betale Samuelson 112,50 dollar.
Du mangler et nytt offer. Nei takk. Dumt å sparke ham først.
- Du er jo gal. - Jeg finner meg ikke i mer dritt.
- Du kan ikke bare gå... - Jo, jeg kan!
Jeg har visse prinsipper. Og du har brutt det første minusbudet mitt.
- Hva pokker snakker du om? - Et uskrevet bud som alle kjenner!
Fra tidenes morgen har moralen vært:
Du må ikke utnytte din nabo med buksene nede, for det skjer alle.
I mitt hus er det mange boliger med menn som har mer baller enn deg.
Forsvinn... Forsvinn!
Jeg ville gjerne si at jeg gikk fordi han var en gammel tulling.
Men det var fordi han følte seg sikker på meg og motivene mine.
Når de tror de har meg og kjenner meg, er jeg nødt til å jekke dem ned.
Ingen kjenner meg. Jeg gjør som jeg vil. Slik er det bare.
Men jeg skulle fortsatt tjene penger. Carol hadde ikke hellet med seg.
Ingen rik fangst i sikte. Men før eller siden fikk vi nok hellet med oss.
Akkurat nå var faktisk hellet på vei til meg.
Ja, men der har vi jo lille blåhette. Bø!
- Slipp meg. - Nei. Liker du meg ikke?
- Slipp meg, ellers ordner jeg deg. - Vi har ikke engang fått en dans.
- Kanskje de vil være med. - Slipp meg nå.
Du er så deilig å ta på. Og hva vil du egentlig gjøre?
- Det er politiet. Du er anholdt. - Jeg følger med frivillig.
Sperr meg inne på et mørkt sted og bruk håndjern... på deg selv.
Jeg burde anholde deg, men jeg har fri og har andre planer.
- Din bil? Den kler rødmingen din. - Hold munn.
- Oppfør deg pent, eller bli anholdt. - Kroppen din kler deg.
Er du blond overalt, eller bare der hvor det kan ses?
- Vil du ikke gå din vei? - Jo.
Hvis du sier det som om du mener det. Så ser du meg aldri igjen.
- Vil du ..? Kan vi ikke ..? - Ut med det.
- Vi kunne jo gå ut og få et glass. - Aldri i livet.
- Jeg vet at politi i tjeneste er... - Jeg har fri.
Løgner. En damepoliti skal være enslig, ellers får hun sparken.
Og hun blir også sparket på stedet hvis hun ikke er fullstendig plettfri.
Hun skal være dydig, ellers er hun ferdig.
Menn kan knulle hvem de vil, men hva skal hun gjøre?
Hva hvis lystene hennes er litt... mer ekstreme enn andres?
Hvis sexlysten er stor, og hun bare brenner etter litt behandling?
Hva så?
- Du er nødt til å snakke høyere. - Vi kunne dra hjem til meg.
Fint. Jeg hater hoteller.
Nei, jeg mente, vi kunne spise middag og snakke.
Det er ved stranden. Vi kunne...
Det høres alle tiders ut. Det kan vi alltids gjøre etterpå.
Når vi har vært i seng kan du lage mat -
- og vi kan gå til havet. V kan til og med snakke sammen.
Høres det ikke bra ut? Fint, jeg kan gå og finne masse villige jenter
- Det vet jeg godt. - Skal vi ikke bare glemme det?
Ja, men etterpå respekterer du meg ikke. Og det vil jeg heller ikke.
- Så vil du synes jeg er fryktelig. - Der tar du feil.
Jeg var faktisk likeglad. Eller nesten. Hun var snut.
Faren min hadde skutt en snut. Kanskje skulle jeg la det ligge.
Vent... Vent nå.
Vent. Du går ingen steder!
- Du går med meg hjem. - Skal jeg det?
- Bli med meg hjem. - Hva vil du ikke tenke om meg?
Kom nå, ellers gjør jeg dette.
Hun het Lois Archer. Hun var 28.
Hun hadde vært ansatt i fem år. Tre som sekretær. To som gatebetjent.
Bedre lønn. Hun trodde det var spennende. Men hun var ikke typen.
Jobber vokser ikke på trær fordi folk kom på grunn av klimaet.
Sammen med broren i Europa eide hun huset. Mer fikk jeg ikke vite.
Det var også nok.
Du har pen hud, Lois. En pen glød.
Ikke så omfattende som min kones, men arealet ditt er også mindre.
Du er sinnssyk, skatten min. Du og den 180 kilos kona di.
Hun veier sikkert mer nå. Hun vokser konstant. Elefantiasis.
Det er ikke fett. Det er vekst.
Hodet hennes veier mer enn deg.
Jeg kan godt se for meg deg gift med en sånn kone.
Hvem skulle ellers gifte seg med henne? Har hun ikke krav på et liv?
Kanskje skulle man heller ha avlivet henne ved fødselen -
- som med vårt første barn.
Det måtte jo gjøres. Er det ikke det beste å gjøre med en mongol?
Og han dere har, han har vel heller ikke alle lemmene sine?
Han er jo mitt barn, ikke sant? Noe må jo være galt med ham.
Marty? Vet du hva jeg vil gjøre med deg?
Det er faktisk uinteressant.
Det handler om hva jeg vil gjøre med deg.
Bortsett fra en svak fornemmelse av å ha glemt noe var jeg glad.
Jeg hadde Carol igjen. Og Lois. I hvert fall en stund.
- Det er det beste. - Ja. Huset ligger i utkanten av byen.
Men kanskje utsikten kan dra hjem noen penger.
- Det høres deilig ut. - Men broren kan bli et problem.
Han later til å være en tøffing.
Hun blir nervøs hver gang hun nevner ham. Men alt er planlagt.
Huset er verdt 30 000. Hun sender telegram om et tilbud. Han innvilger.
Jeg nakker ham og tvinger Lois til å selge, og vi er 30 000 rikere.
- Du liker henne, gjør du ikke? - Jeg liker alle. Unntatt eksen din.
William Wharton II. Jeg skylder ham litt smerte.
Klokka er nesten 12. Tid for å gå på arbeid.
- Si meg, har du lagt på deg? - Din dust.
Det kler deg. Det er maten til mor.
Akkurat hva jenter elsker å høre. Si det til snuten din så tar hun deg.
- Det kler deg, søta. - Vi ses. Ta det rolig.
Siden jeg var ledig bestemte jeg meg for å se søsteren min i aksjon.
Og det var bra.
Det feite lasset var privatdetektiv. Noen var ute etter søsteren min -
- og det var lett å gjette hvem.
J. KRUTZ PRIVATDETEKTIV
Mr. Krutz?
- God dag. Marty Grosvenor. - Kjenner vi hverandre?
Har ikke ledelsens sekretær ringt angående mitt besøk?
Jeg er Mr. Wharton II's representant på østkysten.
Fint. Sitt endelig ned. Jeg skygget nettopp Mrs. Wharton i dag.
Men har dere det ikke litt travelt?
Jeg har kun hatt saken i fire dager og har sendt to rapporter.
Kun fire dager? Denne Wharton har det med å presse på.
- Ikke for å kritisere, men... - De har da all rett til å kritisere.
Personlig synes jeg han er et svin. Saken taler for seg selv.
De er inne på noe, Mr. Grosvenor.
Jeg vet alt om denne saken, selv om den ikke fikk stor spalteplass.
Wharton var bunnen.
En ondskapsfull, nedslitt bums som levde av å være hallik.
Av en eller annen grunn gifter denne søte Carol Lakewood seg med ham.
Det er en gåte for meg. Og hun får ham på beina igjen.
Han er håpløs, så hun arbeider for to.
Når hun ikke strever -
- tar hun seg av ham, pleier og passer ham...
Hun får noe ut av ingenting. Og hun gjør det så godt -
- at hans snobbete, rike familie østpå tar ham til seg igjen.
Og hva er takken?
Han gir henne en stor, stygg omgang syfilis -
- og begjærer så skilsmisse, fordi hun har det.
Hun var for ung til å kjempe imot.
Jeg kan se at De er godt informert om saken.
Det er det jeg lever av, ikke sant?
Men hva med sjefen? Jeg er da glad for jobben, -
- men alt besværet for å spare litt småpenger... At han kan gjøre det?
Ja, hvordan kan De gjøre det?
Skygge en uskyldig jente for det svinet?
Det er jo arbeidet mitt, for pokker.
Hvis det ikke var meg, var det bare en annen. Har jeg ikke rett, Mr...?
Ville en annen gjøre det? Hvordan pokker kan De være så sikker?
Har De aldri overveid å la være?
Rolig. Sånn snakker man ikke til meg.
De har syndet. De har brutt stykke A i første minusbud! Sannelig...
- Alt det der er da ikke min skyld. - Sannelig sier Herren:
Heller en blind som pisser ut av vinduet enn tjeneren som åpner det.
Ta min hånd, Krutz.
Au, armen min.
Au, armen min...
Ja ..!
- Jeg er sint på deg, Marty. - Hvorfor det?
Du vet hva som er galt. Du kan bare ikke la være.
- Kom med det. - Jeg er sjokkert.
Det skal du nok komme deg over det.
Tenk at du bare forlater stillingen i avisen.
Jeg ville ikke bekymre deg. Det skjedde bare.
Dere vil bare ikke bli til noe. Noen av dere.
Dere gjør alt for å forhindre det. Jeg sier bare...
Før du sier mer - undersøk om du er kvalifisert til det.
- Hva mener du? - Det kan ikke sies tydeligere.
Jeg vil ikke vade i det, -
- men hvorfor skulle vi bekymre oss det minste om din mening?
Hvorfor skulle vi lytte til deg?
Hvorfor skulle noen det?
Jeg ga dere den beste oppveksten jeg kunne. Jeg kunne ikke noe for at...
Du kunne ikke noe for tonnevis av ting. Vi har aldri bebreidet deg det.
Vi kan sitte her og nyte en hyggelig familiemiddag, -
- men så skal du også være rimelig.
Vi kritiserer ikke deg. Så hold munn og glem dette.
Jeg har mistet appetitten.
Jeg tror jeg er nødt til å legge...
Alt i orden? Gi meg en hånd, Carol.
Gi meg en hånd, Carol... Carol!
- Jeg får ikke puste. - Hvil deg litt. Ut med det.
Vær så god. Akkurat hva du trenger.
Det er noe du liker, ikke sant?
- Har du det bedre nå? - Litt.
Men dere må ikke gjøre mer, vel?
Blindhet er første skritt mot hjernedød. Vår tids død.
En død for dustene som ikke når lenger enn utsagn som:
"La oss bombe Moskva" og "fattige har det best med å være fattige".
Jeg ville ønske jeg kunne drepe noen som var verdt noe.
Stakkars Mr. Krutz. Bare jeg kunne ha knullet ham glad.
Litt ekstra underholdningsbidrag er visst utelukket nå.
Jeg hater å se deg gå på arbeid. Det burde ikke være nødvendig.
Bare rolig. Jeg har det fint.
Og jeg skal jo tjene penger for å ha respekt for meg selv.
Du skal ikke slite deg ut.
Jeg har snart ordnet hushandelen.
Hva vil du gjøre med Lois etterpå?
Kall meg synsk om du vil, men jeg tror ikke jeg trenger å beslutte meg.
Det skjer helt uten min innblanding.
Så sier vi det, skatt. Det er helt i orden for meg.
Det er henne. Vi ses.
- Hei. - Hva skal søsteren din i kveld?
Hun har et stevnemøte. Jeg kjører.
Lois var trøtt og irritabel.
Snut-hjernen hennes gikk i høygir.
Jeg kunne ha latet som ingenting, men hva faen...
Hva er det, Lois? Hva er det som plager deg?
Carols måte å leve på. Huset og de elegante kjolene hun sprader rundt i.
Slik er hun. Hun ville dø hvis hun måtte leve uten.
Sludder. Hvorfor presser du på for at jeg skal selge huset -
- når du like godt kan be søsteren din om penger til at vi kan flytte.
Skulle jeg be søsteren min om penger til oss?
Det er frieriet mitt, Lois. Hva blir svaret?
Svin.
Unnskyld.
- Var det bedre? Hva? - Nei...
Jeg kan ikke møte med blåmerker.
Får du merker, din lystne merr? Knulle-betjent. Hva med dette?
Er det bedre?
- Hardere, Marty. - Jeg prøver å snakke med deg, Lois.
- Jeg tror jeg tar en taxi hjem. - Ikke prøv!
Vil du gjerne dette?
Kanskje jeg skulle låse deg ute og la ungene finne deg i morgen.
Jeg gjør hva du vil. Hva annet kan jeg gjøre?
Det er så sant som det er sagt.
Neste morgen meldte hun seg syk.
Så jeg ble værende.
Det var en vill dag. Full av sødme.
En perfekt blanding av sødme og villskap.
Vi rev ned alle bildene. De var redselsfulle.
Barnslig smøreri.
Vi fant et par av hennes brors rifler og smadret det hele på stranden.
Så spiste vi og drakk litt mer og tok enda et bad.
Hun kledde seg ut som en vakker påfugl.
Vi snakket ikke om penger hele dagen.
Vi var redde for å ødelegge den sødmefylte villskapen.
Marty? Du skal ikke slite på en eller annen avis.
Vi skal være alene... borte.
Bare oss to.
La meg se...
Vi kunne... drive et meieri.
- På den gode, gammeldagse måten. - Jeg tar deg snart, smarting.
Jeg kunne skrive ferdig boken min og gjøre oss rike.
Skriver du en bok? Fortell litt om den.
Det er ingenting. Bare min løsning på landets økonomiske krise.
Min avhandling om skatten: "Forstoppelsens overflødighetshorn."
- "Martin Lakewoods avføringsskatt." - Sinnssykt.
Jeg avskaffer alle skatter og avgifter og beskatter kun avføringen.
Hva sier du? En fornuftig plan. Midt i blinken for Washington.
Muligens det mest rettferdige systemet som noensinne er uttenkt.
Jo mindre penger desto mindre mat, mindre lort og mindre skatt.
- Og hvis man ikke har noen penger? - Hva skjer i dag? Jeg mener det.
Kan man la en mann dø av sult, kan man la ham dø av forstoppelse.
På den måten er det i det minste opp til ham selv, ikke til staten.
Hvis man kan nekte ham mat, kan man vel også nekte ham avføring.
Og folk skal lære å ta ansvar.
Avføringsskatten vil lære folk å ta ansvar selv.
Hva pokker er det som er så morsomt?
Det er bare en vits. Og den er gammel.
Elsker du meg, Marty ..? Elsker du meg veldig høyt?
Det spørsmålet hadde hun stilt før. Det har alle menn skullet svare på.
Jeg ga henne det svaret hun ville ha.
Det er jeg redd for at jeg gjør.
Elsker du meg høyere enn alle andre? Høyere enn søsteren din?
- Hvorfor blander du inn henne? - Gjør du, kjære?
Si det nå.
Jeg har jo sagt at det er noe annet.
Det er to forskjellige ting.
Som et glass melk og en cocktail.
Begge er en nytelse, men de er vidt forskjellige.
To forskjellige slags kjærlighet.
De kan ikke sammenlignes, Lois.
Hvorfor sier du sånt tull?
Vil du ha en omgang juling?
Noen ganger er du så slem mot meg.
Snakker jeg om broren din i den søte uniformen sin, kanskje?
Men du elsker ham jo. Sikkert høyere enn noen andre.
Gjør jeg vel ikke. Jeg elsker bare deg!
Høyere enn noe annet på jorda. Jeg vil høre det samme fra deg!
Det sier jeg ikke så lett.
- Glem det. - Kun ett ring. Det var Carols signal.
Jeg ventede på ett ring til. Lois ventet på det hun nå ventet på.
Den holdt bare opp.
- Au! Hvorfor rev du meg i håret? - Er det deg, Marty?
Det var Carol. Hun snakket lavt.
Jeg kommer straks. Lois forstår det sikkert.
Unnskyld at jeg rev deg i håret. Min mor har hatt et lite hjerteanfall.
Det er sikkert ikke alvorlig, men Carol synes jeg skal komme hjem.
Så det synes Carol? Ta en taxi.
Du skal ikke kjøre hjem til din lille Carol i min bil!
Jeg har sett hvordan dere snuser på hverandre. Vet du hva jeg tror?
Vet du hva jeg tror foregår mellom deg og din dumme Carol?
Hei. En vogn til Wildwood Road 175433, takk. Så fort som mulig.
Så si for helvete hva du tror. Ut med det!
Jeg tror du knuller den lille merra!
Du knuller henne morgen, middag og kveld!
Å gud...
Hva er det jeg sier? Unnskyld!
Jeg er så lei for det.
Jeg er lei for at jeg har gjort noe som får deg til å si noe sånt.
Tilgi meg... tilgi meg.
Bare ta bilen, ok?
Gjør det, kjære, og kom tilbake, for jeg trenger deg sånn.
Jeg skal skynde meg.
Jeg tok selvfølgelig bilen hennes. Hun insisterte.
Carol?
Du fikk ham, kjære. Han kommer aldri til å såre noen igjen.
Jeg fikk ham ikke, Marty.
Han er i hvert fall død. Du kunne da godt ha ringt.
Man føler seg helt overflødig.
Jeg har ikke gjort det, Marty.
Det skjedde bare... Det skjedde bare.
Hva skjedde? Fortell meg det.
Jeg forlot bula nede i byen.
Så kom han.
Han var ikke fra byen, så jeg tok ham med hit. Det var så merkelig.
Hva var merkelig, skatt? Fortell.
Jeg begynte å bli litt opphisset.
- Han er jo godt utrustet. - Det skjer.
Men plutselig så jeg alt som hadde skjedd med mor, far, nabokvinnen, -
- hennes mann og ansiktsuttrykket hans da far skjøt ham...
Plutselig husket jeg alt.
Plutselig ser jeg at fyren skjelver som om han får støt, -
- og så begynner det å komme blod ut av øynene hans, ørene og munnen.
- Se på ham. Han ser fæl ut. - Hatten av for det.
Verdens første hore som forårsaker slagtilfelle og hjerneblødninger.
- Å, Marty... - Søte skatt. Hvem var han?
Han het Barnett Gibons. Han solgte livsforsikringer.
- Det er løgn? - Nei. Det er ikke morsomt, Marty.
Enda et bilvrak i rabatten.
Hold ut, skatt. Det skal gå bra alt sammen.
- Tror du? - Sa jeg ikke akkurat det?
Jeg kaster opp.
Rolig, kjære. Du har da aldri latt det gå så mye inn på deg.
- Jeg har ikke sett noen dø sånn. - Vi skal alle dø.
Det ble bestemt for en million år siden av en morsom gud.
I begynnelsen var det intet. Så snakket han, og så gikk det galt.
Vi er bare brikker i et spill.
Gud kjedet seg, så han fant opp oss.
- Jeg håper han fikk billig moro. - For en ting å si, Marty.
Er du våken?
- Hvordan har søsteren din det? - Glem henne.
Og glem tiden. Jeg er vekkeklokken din.
Send broren din et telegram om at du har en kjøper. Få ham hit.
Neste gang får du vise meg telegrammet. Ellers er vi ferdige.
Jeg kom meg hurtig vekk. Fornøyd. Hun ville nok gi seg. Det måtte hun.
Marty... Marty?
- Er det ille? - Ja. Jeg kan ikke glemme ham.
Ikke tenk på ham. Det var skjebnen.
Ikke husk noe. Det er det beste.
Det går vekk, ikke sant? Det inne i hodet mitt?
- Det gjør det alltid, ikke sant? - Men denne gangen er det ille.
Om dagen forsvinner natten, ikke sant?
Og om natten forsvinner dagen? Husk det. Det skal gå bra det hele.
Det er fint. Fortell meg en historie.
Det var engang en liten gutt og ei lita jente.
Den lille jenta var moren hennes, og den lille gutten var faren hennes.
Ja, mor? Jeg håper ikke vi vekket deg.
- Nei, det gjør du helt sikkert ikke. - Nei, selvfølgelig.
Vi var så stille som mulig. Carol kan ikke sove, så jeg forteller en historie.
Jeg vet hva dere gjør!
Det dere alltid har gjort. Svin... Utskudd!
Ikke rart de hatet dere. De visste det. De gjennomskuet dere!
De skulle ha drept dere. Kvelt dere i vuggen.
Eller ved fødselen. De skulle ha slått dere i hjel i sengen!
Dere er råtne. Dere er begge råtne!
Hva vet du? Hva sier hun?
Du gjør Marty lei seg, mor.
- Jeg har ikke engang begynt. - Forsvinn.
- Snakk ordentlig til meg, djevel. - Gå inn på rommet ditt.
- Ti stille. Jeg er moren din! - Gå inn på rommet ditt!
- Gå inn på rommet ditt. - Din djevel!
- Jeg mente det ikke. Unnskyld. - Du mente det. Jo, det gjorde du.
- Inn på rommet. - Jeg er moren din.
Er du? Var du?
- På tide å sove, mor. - Nei...
Marty? Carol?
På tide å sove, mor.
Du får det bedre av dette.
Dette hjelper, mor. Akkurat det du har bruk for.
Vær så god, mor. Sånn, ja.
Ned med det, mor. Det var godt.
Den hjelper.
Nå har jeg det bedre. Takk.
Lille jenta mi...
I rene tall dør de fleste faktisk av for mye bedøvelse.
Tårevåte tar de imot de søte dråpene og så er de plutselig døde.
De dør... en naturlig død.
Alle visste at hjertet hennes var svakt.
Jeg sa til henne at det var farlig, men hun hadde så sterke smerter.
- Hun sov stille inn. Det er en trøst. - Ja, det er det, doktor.
Takk, Martin. Det er vel bedemannen.
Det er bedemannen. Mr. Lakewood?
Moren min er ovenpå.
Jeg må videre. Jeg skriver "død av naturlige årsaker" på attesten.
- Ikke mist henne. - La være, Marty.
Ikke lat som om du er uberørt.
Du vil gjerne leke stor, sterk mann, men du er jo en gråtekone.
- Hallo? - Det er meg.
Jeg er sint på deg, Marty. Du var så ond mot meg i går kveld.
Hallo? Marty?
Forbindelsen er dårlig, Marty.
- Hva er det med deg? Jeg er redd. - Dårlig forbindelse.
Fortell meg hva som skjer.
- Hvem er det? - Lois.
Ja, Martin har ofte nevnt Dem. Jeg er søsteren hans.
- Er det noe galt? - Ja. Moren vår døde i natt.
- Martin har tatt det veldig tungt. - Det er leit å høre.
Han og mor var så nære hverandre.
- Si at jeg tenker på ham. - Det skal jeg.
Og at jeg gjør det han bad meg om.
Ja, jeg skal nok si at De vil gjøre det han bad Dem om.
Så er det bare oss to. Men det har de vel egentlig alltid vært.
MORFIN
Søte Marty. Jeg ville skrive hvor jeg drar og hvorfor, -
- men så ville du bare bekymre deg, og det er det ingen grunn til.
Jeg er i knipe, men jeg kan selv håndtere det.
Jeg kommer hjem hurtigst mulig, men jeg når ikke begravelsen.
Gå bare hvis du har lyst. Ikke ha det dårlig på grunn av det med mor.
Noen ting skjer bare fordi de skjer. Fortell meg en historie i kveld.
Jeg lytter.
Hun var en vidunderlig kvinne. En vidunderlig kristen kvinne.
En vidunderlig kone. En vidunderlig mor for sine barn. Elsket av alle.
Kjent for sin gavmildhet. Hele menigheten vil savne henne.
Jeg gikk til begravelsen, men ble ikke så lenge.
Da de senket kisten i graven hadde jeg det ikke spesielt bra.
Jeg gikk en tur i de vidunderliges by. Den var overfylt.
Naboene lå tett, men ingen hadde bruk for plass.
De hvilte i fred, side om side og tilfredse, -
- fordi alle sammen var så vidunderlige.
- Marty Lakewood? - Hvem spør?
Politikommissær Harris. Er det Deres mors begravelse der borte?
- Ja, det er min mor. - Og Mrs. Carol Lakewood Wharton?
- Pent skilt. Hva handler det om? - Mord.
Mr. J. Krutz, privatdetektiv, leid av Mr. J.J. Wharton fra Boston.
Aldri sett ham. Hvem har han myrdet?
- Vis ham det andre bildet. - Stukket i hjernen.
- Ikke noe pent syn. - Hva med dette?
- Enda en død privatdetektiv? - En dyktig forsikringsselger.
Hva har han med meg å gjøre? Jeg har ikke forstått premiespørsmålet.
Krutz og Gibons og De har én ting til felles. Henne.
Lillesøsteren min?
- Hun rappet litt i New Orleans. - Hun er vakrere i virkeligheten.
Folk som ser henne i virkeligheten dør eller forsvinner.
Er det hennes feil at folk dør og forsvinner? Er hun Gud kanskje?
- Hun kom ikke til begravelsen. - Hun var lei seg.
- Skygget Krutz henne? - Ikke så vidt jeg vet.
- Vitner så dere snakke sammen. - Hun er søsteren min, vi snakker.
- Vi elsker hverandre. Er det galt? - Deres søster er prostituert.
Det var en av Jesus' beste venner også.
Jeg blander meg ikke i min søsters levemåte. Det ville være uhøflig.
- Hvor er dama? - Jeg vet ikke.
All den broderlige omtanken og så vet De ikke hvor hun er?
Jeg vet ikke. Jeg sverger! Og gjerne på en stabel med bibler.
Jeg sverger på fregnene på pikken din, hvis du finner den.
Ikke rop sånn. Vil De høre hva søsteren Deres har rotet seg ut i?
Endelig skjer det noe. Ja takk.
For et par netter siden plukket hun opp Gibons på gata.
Krutz skygget dem. Hun fikk Gibons til å drepe ham.
- Tror Dere de er stukket av sammen? - Muligens.
Dere kan jo ikke bevise noe. Gibons kan ha drept Krutz i sjalusi -
- og gjort søsteren min til syndebukk. Dere burde ikke være så kjapt ute.
- Mener De det De sier? - Hvert eneste ord.
Sier De ifra hvis De hører fra henne?
Selvfølgelig. Hun skal renses. Men på én betingelse.
At dere ikke skygger meg. Hvis hun har gjort noe -
- eller er redd fordi hun kjenner morderen så oppdager hun dere.
Fint. De vinner. Men hvis De ikke holder ord, faller øksa.
- Forstått? - Hvert eneste ord.
Hallo? Ja?
Ja, det er hos Martin Lakewood.
Kan du ta den, Marty? Det er en eller annen lege i Mexico.
Det er om Carol, kjære.
Det gjør meg vondt.
- Señor Lakewood? - Gravid i femte måned?
Jeg vet ikke. Hun sa knapt tre måneder. Det kunne ikke ses.
- Hun var så slank. - En ordentlig lege hadde sett det.
Beklager. Jeg gjorde mitt beste.
Det er det samme. De har ringt feil nummer.
- Vent! Hva skal jeg gjøre? - Hva vet jeg?
Finn et annet offer å lure.
Ellers setter jeg politiet på Dem.
Abort er også ulovlig i Mexico.
- Landet deres er stadig katolsk. - Det har gått fire dager.
Og vi har hetebølge.
- Stanken... - Kast det i havet.
Eller ut på gata til hundene.
- De har ringt feil nummer. - Deres kjøtt og blod?
Kjøttklumpen på bordet Deres er ikke søsteren min. Jeg vet hvor hun er.
Ikke ring meg igjen. Adios.
Det er hardt. Søsteren og moren i samme...
Synes aldri synd på meg. Aldri!
Unnskyld... Unnskyld.
La oss dra hjem til meg. Du må vekk herfra.
Jeg gled inn i mørket sammen min søster. Uten henne var jeg fortapt.
Marty!
Du må ikke gråte, Lois.
- Det er ikke noe å gjøre. - Å, Marty...
Som du må hate meg.
Jeg har aldri hatet noen.
Det finnes ikke tårer nok til en sånn sorg.
- Du skal høre noe om faren min. - Hva har han med noe å gjøre?
Ikke flere gale historier om fortiden og familien din...
Det er bare en historie. Den er ikke sann. La oss si det.
Fint. Hvis du absolutt må.
Han må da ha visst -
- at en affære med kona til en snut ikke var verdt risikoen.
Si meg noe helt ærlig, Marty...
Du synes vel ikke at jeg er avskyelig, gjør du?
- Broren min er bare et null. - Dem skal det også være plass til.
Han har alltid vært så langsom og kjedelig.
Det er sikkert fart i ham nå. Jeg sa de hadde tilbudt 30 000 for huset.
Ja, det skal nok få ham ut av hullet.
- Hva faen foregår her? - Ikke gjør det!
Kaptein Miles Archer.
Marineinfanterist.
Stasjonert på Hawaii.
Et bryllupsbilde.
Du er pen på bilder, Lois.
Politiet? Betjent Archer. Jeg ringer hjemmefra, Wildwood Road 175433.
Det har skjedd en fryktelig ulykke. Mannen min er blitt skutt.
Jeg var hjemme med en bekjent. Vi hørte en lyd. Jeg skjøt mot skyggen.
Jeg ventet ikke besøk av min mann. Vennligst send rettsmedisineren ut.
Det skal bli bra alt sammen.
Lois' kolleger holdt hånden over oss. Det gikk glatt heretter.
Farrell-paret er hyggelige. Huset Deres er i gode hender.
- Vær så god. - Og vær så god.
Slik gikk det. Kanskje kunne det ha gått annerledes, -
- men hvorfor tenke på det? Spillet endres når man spiller det.
Sånn har Gud skapt det. Han laget det. Vi tar julingen.
- Jeg elsker deg, Lois. - Jeg kjører.
Snart ville natten falle på. Gresset ville lyse i månens skjær.
Den lille jenta ville gå over gresset. Jeg så henne for meg.
Hun ville være redd fordi hun var alene.
Og vi ville dra av sted sammen. Vi ville alle sammen dra av sted.
Norske tekster: Trond E. Haugan - IFT AS