Tid for siste scene, Dawson?
Klokken er 00.07.
Er det mandag?
Klokken 00.07 en gang i januar, og vi er i mål, folkens.
Vi har gjort ferdig filmingen.
Så selv om det ikke er helt meg,
vil jeg gjerne benytte anledningen til å takke dere
for alt det harde arbeidet og utbringe en skål.
For oss og filmen vår.
Skål.
Er det ikke rart
at alt dette kommer til å være borte i morgen?
-Hei. -Fin tale, forresten.
Og ikke lat som om det var Todds idé,
for det der bare ropte navnet ditt.
Ærlighet, varme og et hint av noe annet, kanskje bittersøtt?
Eller er det bare bittert?
Er det ikke det sluttfester handler om?
Du vet mer enn meg.
Drar du tilbake til LA i morgen?
Ja, med Todd.
-Og du? -Om ettermiddagen.
Max skaffet meg en liten rolle i Spielberg-filmen.
Det er bare et par dagers jobb, men hvem vet?
Kanskje det fører til noe større.
Kjenner jeg deg rett, så gjør det det.
Var det litt frekkhet?
En brist i den veldig profesjonelle
overflaten du har dyrket siden nyttår?
Ikke alle spiller skuespill.
Nei, men kanskje ikke, men de gjør det i Hollywood.
Farvel, Dawson.
Lykke til der ute.
Jeg har en rar følelse.
-Hva da? -At du kommer til å trenge det.
Hei.
Det er meg. Jeg er tilbake på skolen.
Jeg har vært her.
Jeg hadde ikke tenkt å ringe jeg heller,
og jeg har stolthet, men du vinner.
Jeg gjør som jenter flest og ringer deg.
Jula var ikke så verst hvis man tenker
på det som en slags Who's Afraid of Virginia Woolf?
Uansett, du er sikkert ute og flakker,
så bare ring meg når du kan.
Ha det.
Hvordan slapp du inn?
Du ser ut som en 16-åring.
Folk tror alltid at jeg er 16, men jeg er 18.
Mente du ikke 15? Hyggelig å hilse på dere.
-Gærning. -Harley, hva gjør du her?
Jeg trodde ferien var over for Britney- og Christina-gjengen.
Jeg er ikke på ferie.
Dessverre bor jeg her nå.
Hvor er Eddie? Han er den eneste greie personen her,
og han skylder meg en vørterøl.
Bor du her på heltid?
Som i heltid med faren din?
Ja. Hvorfor smiler du?
Beklager, det bare...
Faren din er en super fyr,
han fortjener å ha en så veloppdragen tenåringsjente
i huset på heltid.
Apropos det, hvorfor er du ikke på skolen?
Jeg sier det hvis du forteller hvor Eddie er.
-Spytt ut. -Greit.
Jeg var på en klassetur og stakk.
Det hadde du også gjort
hvis moren din ødela livet ditt med å ville forske i Bangladesh.
Livet ditt er ikke ødelagt, du er melodramatisk.
Som om du vet noe om ødelagte liv.
Han er ikke her.
Eddie.
Og for å være ærlig vet jeg ikke hvor han er.
Fatter ikke at du knotet det til med ham.
Han var fantastisk. Han var mer enn fantastisk.
Jeg skaffer deg den vørterølen, så må du tilbake til skolen.
Jeg bryr meg ikke om hvor kjipt det er. Sånn er livet.
Livet er kjipt.
Burde du ikke gjøre det på et museum?
Fy søren.
-Mente ikke å skremme deg. -Det gjorde du.
Regnet ikke med å støte på aksjemeglere her.
Slapp av, det er lunsjtimen min.
-Kan jeg sitte? -Så klart, men ikke for tett.
Du kjenner den overveldende tiltrekningen, hva?
-Ikke akkurat. -Er det sant?
Vil bare ikke at folk skal tro jeg kjenner deg.
Takk.
-Hva gjør du her? -Jobber i nærheten. Kommer ofte.
Spørsmålet er hva du gjør her.
Slår i hjel tiden fram til kl. 13.
Hva skjer kl. 13?
Det burde du vite siden du kommer hit hele tiden.
I lunsjtimen, som starter kl. 12.
Jeg kommer hit, går rundt, spiser pizza
-og er ute igjen kl. 12.45. -Tilbake til arbeidet.
Derfor kalles det "lunsjtime".
Hvis jeg blir etter kl. 13,
hadde det blitt "lunsj-halvannentime",
-og det går jo ikke. -Ikke la meg oppholde deg.
Unnskyld?
Klokka er 12.46.
Nettopp.
Nettopp. Så da...
Da sees vi hjemme.
Så klart det suger. Sånn er livet.
Og hva er det egentlig,
annet enn en endeløs rekke dager
én etter én?
Fremmedgjorthet, fortvilelse
er naturlige følger av å leve i et mekanisert...
-Ok, stopp. -Stopp?
Ja.
Mange blir deprimert på denne tiden av året.
Og jeg tror ikke de vil snakke med Kierkegaard.
Men du sa at han studerte filosofi.
Samme det. Jeg vil ikke krangle
Jeg blir irritert, du blir defensiv. La oss gå videre.
Nei, glem det. Jeg slutter.
Du kan ikke slutte. Du har ikke engang begynt.
Det er første opplæringsdag.
Hvis opplæring betyr å sitte her i ukevis
-mens du er overlegen... -Jeg har gjort dette i to år.
Kanskje ekspertisen din kommer til nytte
når vi tar for oss en hypotetisk situasjon
der tilfeldig sex og to blondiner var involvert.
Kanskje du har rett om én ting.
La oss sette strek her.
Kom tilbake igjen i morgen eller la være,
men uansett hva du gjør, bør det handle om deg, ikke meg.
Søren.
-Hva? -Ingen bra blader å lese.
Er det alt? Er du ikke nervøs?
Det går så fint. Jeg har gjort det en million ganger.
-En million? -Mer eller mindre.
Det hadde vært hyklersk å ikke følge mine egne råd.
Skjønner.
Seriøst, det er ingenting å grue seg for.
Det pinligste er
når de spør hva slags risikoatferd du har bedrevet
de siste månedene.
Har bare spist sukker etter kl. 21 og gått på rødt.
Jack McPhee?
Det går bra.
"Blendende kjedelig." "Smertefullt kjedelig."
"Sjokkerende kjedelig."
Jeg skjønner. Og hva beviser disse små kortene?
Annet enn at dere har hatt visninger hele veien.
De beviser at vi ikke er ferdige med å filme.
-Må vi filme på nytt? -Absolutt.
Mer sex. Mer vold.
Kanskje en tvist i plottet
som ikke kan forutsees fra første scene.
Målet her er jo å gjøre denne greia severdig.
Så du sier at filmen min ikke er severdig?
Det trenger jeg ikke. De gjorde det.
-Skal jeg lese mer? -Det trengs ikke, takk.
Har noen fyr?
Hvis jeg skal sitte her og ta imot råd
fra alle i Tarzana som ikke hadde noe å gjøre sist onsdag,
da trenger jeg nikotin.
Fyr, Dawson.
Jeg skal finne en lighter.
Kom igjen. Ta telefonen.
Stikk hånden i lomma og ta telefonen.
-Hallo? -Hold kjeft før det blir verre
og kom deg ut hit.
Hallo?
-Unnskyld meg. -Hvor skal du?
Beklager. Mente ikke å være frekk.
Må se til en annen idiot ute i gangen.
Hva faen tror du at du gjør?
Jeg tror... Hva gjør du?
Du graver din egen grav.
Skjønner du ikke at det var planen min?
-Du vil aldri jobbe igjen? -Vi har kontrollen.
Greit nok, bortsett fra en ting.
Det er deres penger.
Du tok meg med fordi jeg beholder roen under kriser.
Dette er en krise.
Hvis du ikke later som om du er glad for å filme mer,
finner de noen andre. Det kan ødelegge filmen.
-Hadde det vært så tragisk? -Ja.
Kanskje jeg er naiv som tror at hele prosessen
bare kan føre til noe litt over middelmådig,
men jeg vil at dette skal bli bra.
Så bra som overhodet mulig.
Og jeg hadde ikke holdt ut med deg
hvis du ikke ønsket det samme.
Vi tenker tre dagers filming i et lydstudio her,
minimalt budsjett.
Hele planen er å finne på en ny slutt.
Noe severdig.
Eller i det minste noe logisk.
Jeg aner ikke hva det burde være.
Men Heather virker ganske sikker
på at med nok nikotin, alkohol og koffein,
får du halt noe i land.
Det er veldig sjenerøst av henne. Takk, kjære.
Greit. Hva blir det til, Todd?
Jeg skjønner hva dere sier.
Jeg gjør virkelig det.
Jeg skjønner hvordan folk som dere,
mindre intelligente folk, blir litt forvirret av filmen min.
Og jeg skjønner at dere ikke har noen ideer
om hvordan den kan forbedres, siden dere tross alt
ikke kan det med ideer.
Å, det stemmer. Dere tror dere gjør det.
Men det gjør dere ikke.
Dere kan kritisere andre folks ideer.
Så etter nøye overveining,
kaster jeg det sjenerøse tilbudet rett i fjeset på dere.
Farvel, og lykke til i fremtiden.
Vi runder av siden ingen er i stand
til å overbevise meg om at Mailer tok feil
da han kalte alle kvinnelige forfattere uleselige.
Det kan ikke være Joey Potter.
Én D er vel ikke nok til å bli utvist fra Worthington lenger.
Rørende.
At du bryr deg om fremtiden min.
Men det er ikke derfor jeg må utstå deg.
Da spoler jeg fram til å fortelle deg at nei,
det er ikke mulig
å slutte i klassen uten å miste studiepoeng.
Jeg har like lite lyst til å prate som du har til å høre på meg.
Men jeg må fortelle deg at datteren din
kanskje ikke er så vel bevart på Milton Academy som du tror.
Hva mener du?
Hun skulker.
Det forvirrer meg at du forteller dette.
Hun kom til baren i går, hadde stukket fra en klassetur,
og gudene vet hvor hun dro etter det. Jeg bare...
Kall meg gal, men jeg tror at det er sånt
faren til en 15 år gammel jente i Boston burde vite.
Underteksten er
at dette burde en far vite hvis han hadde fulgt med.
-Jeg sa ikke det. -Det trengte du ikke. Hør...
Vet du hva.
La oss gjøre nok en avtale.
Hold deg unna mitt liv, og jeg gjør mitt beste for å unngå ditt.
Gjerne. Jeg mente ikke å trenge meg på.
Jeg var vel naiv nok til å tro
at dette handlet om noe mer enn det gigantiske egoet ditt.
Du sier at det ikke plager deg,
"livet som en evig stresskade"-greia?
Det gjør det.
Men ingenting gjør deg bedre rustet for et kjedelig
og repetitivt liv enn å ta musikktimer som barn.
-Pianotimer? -Fiolin.
Men mamma ga pianotimer til en endeløs rekke idioter
som hadde én ting til felles. Alle var allergiske mot hunder.
-Så dere hadde fisker. -Flere akvarier.
-Så hva er din? -Min hva?
Unnskyldning for å komme hit.
Det kan ikke bare handle om geografisk nærhet.
Nei, det er ikke det. Det...
Det er litt som deg.
Det minner meg om hvem jeg var før.
Var du en annen?
Du ble ikke født med rosa hår, og jeg er ikke så konservativ.
-Er du ikke? -Nei, jeg er ikke det.
Bevis det.
-Bli. -Bli her?
Jeg tror ikke at kapitalismen kollapser
dersom du tar fri en ettermiddag.
Nei, men jeg havner på toppen av Rinaldis sparke-liste.
For en tragedie.
Her. Ring dem.
Si at du er syk eller noe.
-Er du seriøs? -Ja.
Spørsmålet er: Er du?
Får jeg snakke med Rich Rinaldi?
Hvis det du sier er sant...
Du har hatt ubeskyttet sex med 17 kvinner på tre måneder.
...tror jeg det er en god idé å bli testet.
For deg og alle de sexy kvinnene du ligger med.
Hva? Jeg har ligget med mange sexy damer.
-Jeg tror deg. -Takk.
Jeg tilbyr meg å hjelpe og får kritikk for skuespillet mitt.
Som om du kunne vært hetero.
Hjertet ditt er for stort, hjernen også.
-Hun er fiendtlig. -Det var det jeg sa.
Ikke snakk om meg som om jeg ikke er her.
Så jeg er litt sint.
Hva er galt med å uttrykke følelser?
-Hei. -Hei.
-Forstyrrer jeg? -Nei, det går bra.
Vi er ferdige her, tror jeg.
Klokka er 16. Vi er ferdige.
Så dere klarer dere uten meg?
Vent litt.
Du tilbringer ettermiddagen her
og ikke med meg fordi hun er sint på ham?
Jen?
Er du sint på meg også?
Får jeg ikke låne kjæresten din en liten time?
Er han kjæresten din? Har dere kysset?
Gikk jeg glipp av alt i løpet av juleferien?
Sjarmerende. Vi stikker.
Hvorfor ser du på meg?
Fiendtlig.
Så han ombestemte seg?
Tok til fornuften?
Ikke at vi godtar unnskyldningen.
Hvor er han? I trafikkork? Ute og røyker?
Ikke akkurat.
-Dawson? -Ja.
Teknisk sett er han ikke her i dag
fordi han teknisk sett ikke vet om møtet.
Du planla dette.
Ja.
Teknisk sett.
For å unnskylde ham,
glatte over ting, rydde opp etter ham.
Slik du har gjort hele veien?
På en måte.
Ingen prøver å lage en dårlig film.
Todd vil at den skal bli bedre.
Han er trassig, men har fem alternative sluttscener.
Dette er ting vi har drøftet hele veien.
Det kan gjøres i et studio på tre dager, kostnadsfritt.
Det er veldig rørende.
Men siden han ikke er her og trygler om tilgivelse,
kaster du bort tiden, min venn.
-Hvis ikke... -Hvis ikke hva?
Svaret sitter rett foran oss.
-Hva behager? -Hva behager?
Jeg vet at dette er sprøtt, men bare hør.
Han kjenner råmaterialet.
Han kjenner manuset, skuespillerne, teamet.
Jeg tror han kan få det til.
-Vent nå litt. Vent. -Hva?
-Sier du at du ikke kan? -Det er galskap.
La meg stille et spørsmål.
Hvis du måtte,
kan du regissere den nye versjonen?
-Ja, men det er ikke... -Ok.
-Ring agenten hans. -Han har ikke agent.
Så ikke ring agenten hans.
Ring moren hans, få godkjennelse.
Vent nå litt. Dette er sprøtt. Det er...
Det er ikke derfor jeg kom. Det var ikke det jeg ville.
Men vet du hva, sånn ble det.
Og siden slike muligheter ikke byr seg hver dag,
hadde jeg hoppet i det.
Eller er ikke det å være regissør det du
-alltid har drømt om? -Ja.
-Det er absolutt det, men... -Du hører fra oss.
Du store.
Fant vi ut hvem som hadde festen?
Nei. En eller annen fyr.
Så da vet vi ikke hvilken dag det er.
Kom igjen. Gi deg.
-Jeg stemmer for en drosje. -Ja, og betale med hva?
Å være berømt gjør meg ikke mindre blakk.
-Du er blakk? -Ja. Audrey Liddell er blakk.
Er det så vanskelig å tro?
Noen betaler for mye for stoffet sitt.
Utrolig nok tar jeg ikke stoff.
Særlig.
Vil ikke være like dømmende som studievennene dine,
men ikke la det gå utover meg når du har en dårlig tripp.
-Hold kjeft. Han kommer. -Vennen din?
Dawson Leery.
Jeg er på tynn is med ham.
Så hvis du kan holde kjeft om stoff i en liten halvtime...
-Så blir det verdt bryet? -Er det ikke alltid det?
Får jeg gå gjennom undertøysskuffen din?
Nei. Det er ekkelt.
Jeg sitter på fanget ditt på vei tilbake.
-Greit. Kult. -Men ett ord
-om stoff, og du kan glemme det. -Jeg har selvkontroll.
Det tror jeg når jeg ser det.
Jeg går og venter i bilen.
-Hei, Jack. -Hei.
Hei.
Du kom.
Ja. Du ringte jo.
Jeg må ha glemt at jeg nylig ødela huset ditt med en bil da jeg ringte.
-Jeg fikk hetta. -Da eller nå?
Begge deler.
Hva gjør du her, Audrey?
-I LA eller på denne rare festen? -Begge deler.
Jeg vet ikke.
Jack og jeg var på en parkeringsplass ved Sunset
og snakket med noen fyrer i en limo,
og neste øyeblikk var vi her, det var morgen og...
Som sagt, fikk jeg hetta,
og du er den eneste jeg kjenner her
som er våken på denne tiden av døgnet.
-Hva med foreldrene dine? -Gi deg.
Vet de at semesteret har begynt?
Nei.
Jeg var ikke klar for å dra tilbake.
Du vet,
jeg løy litt.
Og jeg ville ikke bli stilt for retten.
Men jeg er klar nå.
Jeg skal oppføre meg pent fra nå av, sverger.
Ikke vær sint.
Ikke vær sintere enn du er.
Greit. Bare
si at du skjønner hvor dumt det er
å bli med i en bil full av fremmede folk.
Det er meg igjen.
Jeg vet at du unngår meg. Mange dager, ingen anrop.
Det er helt klart.
Men jeg er redd,
for jeg ikke forstår hvorfor du ikke ringer.
Det ligner ikke deg.
Jeg er bare redd det har skjedd noe.
Jeg hadde ikke fått vite det hvis noe skjedde,
fordi jeg ikke er en viktig person i livet ditt.
Kan du ringe meg?
Ring meg så snart du kan.
Ha det.
-Bedre flaks? -Har jeg hatt flaks med menn?
Han ringer deg tilbake. Jeg vet det.
Det er vanligvis en logisk forklaring.
Jeg antar det.
Hei, kan dere...
Omsider betale den regningen? Ja.
Bli så lenge dere vil. Det er bare...
Jeg føler meg ikke så bra. Jeg vil gå hjem.
Ikke noe problem. Her.
-Behold vekslepengene. -Takk. Tusen takk.
-Ha det. -Ha det.
Det var deprimerende.
Ingenting er verre enn å vente på en telefon
-som aldri kommer. -Det er det vel.
Foreldreløse barn som er syke.
Og vi vet ikke om han kommer til å ringe.
Kom igjen. Vi er gutter.
Hvor mange har du ligget med uten å ringe etterpå?
Noen få.
Jeg festet mye i sommer.
-Og...? -Det var mange jeg ikke ringte.
Det hadde vært sjarmerende hvis jeg var hetero.
Du treffer noen, tror du liker dem...
Men ved nærmere ettersyn, innser du at du tok feil.
Ja.
Men bare ved nærmere ettersyn.
I grunnen.
Får jeg kjeft her?
-Vil du det? -Ikke egentlig.
-Greit. -Greit.
Kom igjen, Harley. Ut herfra. På med jakka.
Hva behager?
Jeg orker ikke å gå gjennom dette igjen.
Har du glemt at vi gjorde dette for to dager siden?
Så sladret du til faren min, og jeg fikk en måneds husarrest.
Så jeg tenkte du fortjente at jeg skulket igjen.
Så du tror jeg etterlater deg her
med en mulig voldtektsmann, som tror du er 18?
Jeg drar. Du drar. Kom igjen.
Fatter ikke at du fikk meg til å bli for det her.
Stor fisk spiser liten fisk. Hva så?
Er det derfor du kommer hit?
Stort selskap spiser lite selskap hadde du elsket.
Dessuten kommer jeg ikke hver dag.
-Å nei? -Ikke vanligvis.
Bare når jeg er fyllesyk.
Hva var det denne uka? En spesiell anledning?
Jeg bare lurte, hva betyr alt sammen?
Hvis det du har sagt de siste dagene er sant,
har du forandret hele livet, og jeg vet ikke hvorfor.
Hva vet vel jeg? Hvorfor forandrer folk livet?
Hvorfor farger de håret?
For å gjøre mamma sint?
Eller for å bli en annen?
For meg er det nok det siste.
-Hvorfor vil du være en annen? -Det er en del av å vokse opp.
Femten år gamle Pacey var litt dust.
Dårlig sveis, dårlige Hawaii-skjorter, blakk hele tiden.
Dum nok til å satse på det umulige.
-Stort sett kvinner, antar jeg. -Stort sett.
Men det var noen jenter også.
Og du kan kalle dem jenter når de er 16.
Ikke at du bryr deg om hva jeg synes,
men jeg synes ikke den personen høres så ille ut.
Han høres ganske hyggelig ut.
Han var det, iblant.
Kan fortsatt være det.
Si opp jobben.
Kvitt deg med bukkeskjegget.
La håret gro.
Jeg har faktisk tenkt på det i det siste.
Vet ikke om jeg tror deg.
-Med mindre... -Med mindre hva?
Med mindre du dukket opp her igjen i morgen kl. 13
i en stusselig Hawaii-skjorte.
Du vet at det ikke er sant.
At en jente ikke har et perfekt forhold til faren,
betyr ikke at hun ikke kan ha meningsfulle forhold...
Hallo?
Hun la på. Min første ekte innringer,
og hun la på.
Noen kom inn i rommet. Hun ble flau, la på.
Du prøver bare å trøste meg.
-Du klarte deg fint. -Hvorfor gutteproblemer?
Kunne det ikke ha vært en fin spiseforstyrrelse
eller en fersk student med hjemlengsel?
-Skal du ta den? -Nei.
Hun snakket med deg. Hun vil snakke med deg.
Nei, jeg vil ikke svare.
Jeg kommer til å knote det til. Ta den.
-Er du sikker? -Ja. Bare ta den.
Hjelpelinja, dette er CJ.
Nei, hun er borte akkurat nå.
Ja, hun er litt intens.
Men det er bare den første dagen hennes.
Det er vanskelig å snakke når det er andre der.
Ring meg opp igjen når de er borte.
Ja, jeg er her.
Fint. Lov at du ringer tilbake.
Ok. Ha det.
Hva?
Ingenting.
Hver tredje butikk er en spritbutikk.
Betyr vel at dette ikke er byens beste strøk.
Du ville gjøre noe vilt, så siden faren din underviser til kl. 18...
Her er vi.
-Hvor er vi? -Ingen steds, ok?
Jeg må bare gjøre noe.
-"Eddie Doling, 3 -A"?
Jeg trodde du ikke visste hvor han var.
Jeg vet hvor han bor. Jeg vet ikke hvor han er.
Har du kanskje hørt om telefon?
-Det er nyttig for forfølgere. -Jeg har alt prøvd, Harley, takk.
Når en jente legger igjen masse beskjeder
-til kjæresten sin... -Kjæresten?
Det betyr én ting. Du lå med ham.
-Hva sa du nå? -Jeg spurte om du lå med ham.
Hadde sex? Gikk hele veien?
Jeg trodde det var det du sa.
Hva er problemet?
Ingenting. Jeg hadde vel...
Jeg hadde glemt hvor sofistikert og verdensvant du er.
Du mistet vel jomfrudommen for mange år siden
til en lastebilsjåfør som het Bubba?
-Jeg skjønner ikke. -Det er ikke meningen.
Bare gå. Jeg er ikke i humør til det her.
Hva så? Får jeg ikke snakke om sex fordi jeg bare er 15?
Du kan snakke om det. Og når du blir 19,
kan du se tilbake og innse hvor idiotisk du hørtes ut.
For du er så smart nå.
Du vet nøyaktig hva du driver med.
Derfor kom du for å forfølge noen
som ikke har ringt deg siden du lå med ham.
Hva?
Hva er problemet? Er dette feil leilighet?
Joey?
Dette kan vel ikke stemme?
Du tok feil nummer eller noe.
Joey?
FREDAG
Din versjon av avslappet fredag er litt mangelfull, Witter.
Kan vi drøfte mote en annen gang?
Etter lunsj?
Lunsj? Tro om igjen, min venn.
-Hva er det? -Ekstra jobb.
Trodde du at miniferien din ikke kom til å få følger?
Jeg sa at jeg var syk.
Jeg blir ikke syk.
Og vet du hva jeg hater ved folk som blir det?
-Hva da? -At de aldri innser
at å være syk ikke minsker arbeidsmengden.
Noen andre må gjøre det.
Det virker ikke rettferdig.
Jeg ser at det opprører deg, Rich.
Men kanskje det virkelig opprørende
er at de ikke åpner like mange konti som meg.
Litt unødig høy i hatten her, eller hva?
Høy i hatten, ja, unødig, nei.
Vi vet at hvor mye penger du tjener,
avhenger av hvor mye vi tjener.
Sant, men det er ikke min holdning som er problemet.
Det er din, og jeg forventer en forbedring veldig snart.
Her. Kanskje det hjelper.
Jeg elsker januar, for da kommer dette.
-Lønnsslippen min? -Takk.
Ikke lønnsslippen, skatteoppgjøret.
Jeg vet ikke hvor mye det er,
men sikkert mer enn en kokkelønn.
Som om du vet hva det er.
Du kan når som helst gå tilbake til det enkle livet,
men så lenge du jobber her,
er de eneste lunsjpausene du tar de du serverer
i fantasien.
Så sånn er det når man faktisk jobber?
Sånn er det.
Jeg trodde det var flere telefoner.
Det funker ikke sånn.
Tenk over det.
Hvor sta folk er.
Hvor vanskelig det er å be om hjelp
eller innrømme at de tar feil.
Du har sikkert rett.
-CJ... -Klokka er nesten fire.
-Koffeindose? -Spør du om jeg vil ha kaffe?
Ja. Jeg går ut til vogna.
Nei. Ikke forlat meg.
Jo.
Nei.
For når du går, kommer telefonen til å ringe,
og det kommer til å være noen som vil prate...
Ja. Det er derfor du er her.
Bortsett fra at du vet hva du gjør, og ikke jeg,
og derfor burde du bli.
For noen dager siden ville du ikke engang se meg,
nå vil du ha meg til å bli.
-Kan man ikke forandre seg? -Vet ikke. Kan hun?
Sikker på at du ikke vil ha noe? Ok, snart tilbake.
Kierkegaard.
-Bare en kaffe. -Ok.
Hallo, Hjelpelinja.
Vel,
hvis jeg skal være helt ærlig,
vet jeg ikke om jeg kan hjelpe deg.
Men... Jeg vil gjerne prøve, så...
Har du tenkt å fortelle det?
-Ikke noe å fortelle. -Bra.
-La meg spørre deg om noe. -Ja.
Du vet, alt det vi snakket om i går,
fikk det deg til å skifte mening om meg?
Særlig.
Som om jeg ikke visste at du var mer tøytete enn meg.
Hva?
Kom igjen, Jack.
Se på deg. Du er latterlig kjekk.
-Du er ingen Viggo... -Ok, det... Supert.
Kom igjen.
-Skal vi dra? -Ja.
Jeg vil ikke ha denne samtalen her.
Beklager, men jeg tror...
-David. -Ja?
Hold kjeft.
Jeg tror jeg kan gjøre det.
Barthelme mente at livets emosjonelle sannhet
bare kunne gjenskapes ved å sammenstille vilkårlige,
ofte absurde tidsfragmenter.
Kan noen gi meg et eksempel?
Joey?
Velg en historie, hva som helst.
Jeg velger en for deg. The School.
Ringer det noen bjeller?
-Ja. -Hva handler den om?
En lærer prøver å forklare noe til studentene.
-Hva forklarer han? -Død og tap.
Og hvorfor?
Fordi det alltid skjer med dem, som en evig syklus.
Først appelsintrærne, så urtehagen, så fisken.
Det er absurd,
fordi et øyeblikk er de her, og i det neste
er de borte.
Og det som er sant og ekte,
er at ingen egentlig forklarer det,
-fordi ingen kan. -Det er flott, Joey.
Du glemte slangene og valpene, men...
Tiden er omme for i dag. Mandag, Saul Bellow.
Har du et øyeblikk?
-Hva er det? -Femti dollar.
Jeg vet du er fattig, men du har vel sett 50 dollar før.
-Skjønner ikke. -Fordi du tok deg av Harley i går.
Hun sa du hjalp henne,
at hun hadde en slags krise.
-Hun hadde en krise? -Ja.
Bare ta pengene.
Det er enklere enn at jeg må være snill mot deg.
Vent. Hvorfor skulle du være snill mot meg?
Fordi,
slik du påpekte her om dagen, dette handler ikke om meg.
Moren hennes er borte, og faren hennes...
Er en stor slimål?
Ja, det er han.
Stort sett, ifølge henne.
Men deg liker hun visst.
Jeg er lett å like. Lett å like og fattig.
Femti dollar, tre dager i uka.
Sekstifem, med leksehjelp, hvis hjelp fra en D-student er bra nok.
Avtale.
Her.
-Hva er det? -Femti dollar. I går var gratis.
-Ingen tjenester, Potter. -Jeg gjør ikke det.
-Du hadde ikke forstått. -Er dette en jentegreie?
Nei, det er en menneskegreie.
Du fant meg?
Ringte surfevarselet. Det kunne være noen få strender.
Skjønner at jeg må skaffe en Men in Black-dings
og deprogrammere deg nå som forholdet er over.
Det er for farlig.
Så mange opplysninger
som bare venter på å bli brukt mot deg?
Jeg kom for å be om unnskyldning.
For hva? For å stjele jobben min?
Etter at du sa nei, dum som du er, ringte de meg.
De beklaget, så godt som de kan.
Hva nå? Filmer vi her? Skal vi tilbake til Boston?
Beklager, kompis. Du misforstod.
Vi skal ikke gjøre noe. Du skal.
Jeg har vært gjennom dette før.
-Jeg vil ikke... -Vil ikke hva?
Nyte godt av å være på rett plass til rett tid?
Det er alt det er, vet du.
Betyr ikke at du kommer til å lykkes
eller at du er mer talentfull.
Herregud, du er
så vidt fungerende, men du er...
...mentoren min.
-Ikke Steven Spielberg? -Han
har ikke ringt meg opp igjen.
Bare ikke gjør det verre.
Og det første du må gjøre
er å ta bilde av Natashas ansikt
når hun møter den nye regissøren...
...for det er noe jeg er nødt til å se.
Kommer du?
Undertekst oversatt av: Marte Solbakken