Pacey?
Jeg tænkte nok, det var dig. Vil du ikke indenfor?
Jeg glemte, I aldrig låser døren.
Det må vi gøre nu, da jeg har det filmudstyr her.
Kom nu ind. Der er noget, jeg vil vise dig.
-Er du okay? -Ja.
Ja.
Jeg var ude med et par kollegaer og fik lidt at drikke.
Men jeg vil gerne se, hvad du laver.
Vanvittigt, ikke?
Det tog mig en evighed. Alt skulle bare være perfekt.
Hvad siger du? Du er den første, der ser det.
Du er officielt kongen af overspringshandlinger.
Nej, nej. Vi skal filme her.
Ja, der er trangt, men der er plads til kameraet.
Vi sparer på locations, så vi har penge til andet.
-Virkelig? -Ja.
Jeg fik kreditkortene sidste uge. Udtømt.
Lamper, kameraer, fedt lydudstyr.
Jeg går helt amok, men jeg er ligeglad.
Jeg ævler. Jeg spurgte slet ikke om, hvad der bringer dig hid.
Hold da helt op.
At være herinde bringer en tilbage i tiden.
Da fremtiden lå åben for os alle.
Værelset er måske gået tilbage i tiden,
men vi to er da kommet fint videre.
Trods forhindringerne
endte vi med ønskejobs.
Der var et tidspunkt, hvor jeg gerne ville være rodeoklovn,
men det her går nok.
Du blev til noget. Og nu gør du mig til noget.
Overdriv nu ikke.
Du kunne selv klare det.
Selvom du ikke havde noget, ville det...
Jeg er ikke... Jeg... Du forstår mig ikke. Jeg...
Jeg vil takke dig.
Det var så lidt. Men, Dawson...
Vi vidste, du kunne. Dette var din drøm.
Du måtte bare ned ad mindernes allé.
Ja. Og bruge en producer med sans for økonomi.
Du bliver nævnt i rulleteksterne.
Så...
...nu er du en del af det her.
Velkommen til Hollywood,
hvor folk får meningsløse titler uden nogensinde at dukke op.
Beklager. Hvad var det, du ville tale om?
Det var...
Bare...
Som din producer har jeg bekymringer
angående skuespillerne.
Især til rollen som Pacey, som er nogle store sko at udfylde.
Straks går magten dig til hovedet.
Jeg må nyde det.
Nu skal du se billeder.
De amatører aner ikke, hvad de roder sig ud i.
Nej.
Nogen burde advare dem.
Tak.
Er du blevet klippet?
Nej, der røg bare et par centimeter af. Vildt underligt.
Det er meget fransk.
Kom indenfor. Taxien er kørt, så du kan ikke komme væk nu.
Jenny, hold nu op.
Tak.
Du ser godt ud, mor.
Ikke så Upper East Side agtig.
En skilsmisse må have været godt for dig.
Meget bedre end ægteskabet.
Jennifer...
...åbnede du døren?
Helen.
Hej.
-God start. -Hvad laver du her?
Jen bad mig om at komme.
Jeg var så chokeret, jeg ikke afviste.
Sikkert.
Jeg... Må jeg gå ovenpå med taskerne?
Ja, naturligvis.
Gå op, så kommer jeg og viser dig på plads.
Fint.
-Jennifer. -Jeg ved det godt.
Du er bange for, vi ikke har nok mad,
men jeg tog mig af det.
Begynd ikke med din hurtigsnak.
Du havde ingen ret til at invitere hende.
Slap nu af og husk, vi er i familie med hinanden.
Jeg fortalte dig, jeg ikke ønskede, Helen skulle vide, jeg har kræft.
Kræft.
Pointen er, at det er op til mig, hvornår jeg fortæller om det,
og du er ikke så lidt fræk, når du siger det til hende.
Jeg sagde det ikke. Det kan du gøre.
Jeg ser hende heller ikke som nogen Mary Poppins,
men hun fortjener at høre det. Jeg kan ikke klare det alene.
Jeg elsker dig.
Løber hun i dem her?
Tja, det gør hun vel.
Okay, det er bare for klamt.
Kan du ikke bare søge efter porno på nettet som andre?
Skal du snuse i min bofælles tøj?
-Som en hjemløs? -Min mor havde ret angående dig.
Den her skole har gjort dig til en snob.
Kalder hun mig det?
Jeg har måske et par i din størrelse.
Det er fint med dem her.
-Jeg er Joey. -Bofællen. Endelig mødes vi.
Træd tilbage fra tøjet. Langsomt.
Hænder, hvor jeg kan se dem.
Okay. Okay.
Jack mødes med dekanen
for at se, om Worthington er noget for ham.
Noget for dig?
Ved du, folk står i kø?
Hele min gymnasietid forsøgte jeg at få en samtale.
-Og du... Om det er noget for dig? -Du er rød i fjæset.
Det er nok nyt for dig, men sådan er det med Hollywoodunger.
Men Jack er klog. Ikke, Jack?
Klog nok til at se, et par
snobber tvivler på min integritet.
Okay, ved du hvad? Du må skifte T-shirt.
Vær en god dreng og kig i tasken.
-For Joey og jeg skal tale sammen. -Jeg kigger på fra afstand.
-Joey. -Audrey.
Det føles som et stort øjeblik.
Vi kommer da til at se hinanden igen.
Ja.
Men vores tid sammen herinde er ovre.
Men pointen er:
Jeg elsker dig, Joey Potter.
Jeg elsker også dig.
Jeg elsker dig så meget, jeg måtte give dig en afskedsgave.
Noget til de ensomme sommeraftener.
Det skulle du ikke, Audrey. Jeg har...
Det er alt for meget.
Audrey, jeg hader den rædsel.
Ja! Og derfor må du tage den med dig på alle dine rejser.
Ligesom mig virker den voldsom og overvældende,
men når du har vænnet dig til den, kan du ikke leve uden.
Ved du, hvad jeg har lært af vores tid sammen?
At jeg aldrig har haft en rigtig god veninde før.
Slet ikke nogen som dig.
Åh, Joey.
Okay, Jack, hvad er det næste?
Tomater.
Hvornår har du lært at lave mad?
Hvor svært kan det være? Jeg kan da læse, ikke?
Jeg ikke kan overvære dine evner.
Du kommer. Jeg kan ikke håndtere min mor uden dig.
Det er mere skræmmende end madlavningen.
-Hvorfor kom hun? -Fordi jeg ringede.
Lang historie. Det skal nok komme smukt frem i aften,
og derfor må du støtte mig.
Er det ikke normalt C.J., der er det moralske led i, du ved...
-Ligningen? -Jeg har bare brug for alle.
Alle drengene i aften.
Derfor vil jeg ikke deltage i mød-kæresten halløjet.
Det er ikke sådan.
Jo, men det er ikke hovedformålet, okay?
Nemlig. Det er nærmere en "farvel, C. J." aften,
for han rejser til New York i morgen.
Ja, men vi får nok rigeligt med tid til at tale om,
hvad vi betyder for hinanden.
Jeg må bare klare noget først.
Bønner. Jeg skal bruge bønner.
UNAVNGIVET DAWSON LEERY MANUSKRIPT
Kravl bare op.
Det er perfekt.
Du har en skræmmende sans for detaljer.
Jeg går ikke ind i skabet og leger E.T., men udover det...
...er det perfekt.
Nu, du er her, føles det helt rigtigt.
Men du virker til at have det godt, Helen.
Også dig, mor.
Har du gjort noget med håret?
Det er nok blevet gråt.
Jennifer fik ny frisure. Har du set det?
Vi har allerede været inde på det.
Jeg har honning på hænderne.
Kan I ikke finde et emne, der er lidt mere interessant
end hårstil og vejr,
mens jeg vasker hænder?
Det gælder også dig.
Det burde vel ikke være så vanskeligt
at føre en samtale med sin egen mor.
Problemet er vist, at vi bliver nødt til at føre en samtale.
Alting virker til at ske lidt for sent, ikke?
Hvorfor ville Jen have mig hertil nu?
Hvorfor har vi ventet så længe?
Jeg har lært, at det ikke nytter at fortryde fortiden.
Man kan ikke ændre på den.
Man kan lige så godt leve resten af livet så godt som muligt.
Mor, du er blevet blød.
-Aldrig. -Jo, det er helt rart.
Jen har vist gjort dig lykkelig.
Hun virker yngre nu, end hun gjorde i New York,
hvor hun legede voksen.
En giftig en af slagsen, men voksen.
Var hun blevet og fortsat på den måde,
havde hun jordet mig, mor.
Åh, Helen.
Det var ikke en magisk transformation.
Hun havde bare brug for tålmodighed.
Nul adgang til offentlig transport.
Det er sjovt.
Nu, hvor hun ikke har brug for mig,
har jeg brug for hende.
Men ikke så meget, som jeg havde for dig.
Jeg...
Jeg skylder dig.
Kærlige gerninger skal ikke betales tilbage.
Hvis jeg nu fik brug for din hjælp og støtte?
Ville du så være der?
Hvordan kunne du spørge? Selvfølgelig, mor.
Når man når min alder, vil man ikke tage sådanne ting for givet.
Mor, er alt okay?
Er der noget med Jennifer?
Jennifer? Nej, nej.
Nej, Helen, alt er helt fint.
Jeg er vist bare lidt overvældet.
Vi har brug for mere vand. Jeg sætter lige lidt mere over.
Åh, gud.
Min ekskæreste drikker midt på dagen. Livet er trist uden mig.
Sagde du ikke, han fik kontorarbejde?
Lad os undersøge sagen, okay?
-Hej. -Hej.
Hej.
Af alle barer i verden kommer du herind.
Jeg forfølger dig.
Hej, Jack. Hvordan går det?
Tja, hvis det her er det fede sted, ikke så godt.
Jeg skal pisse.
De sagde, du rejste væk.
Lad det ikke blive akavet mellem os.
-Jeg var på afvænning i Malibu. -Okay.
-Men du ser godt ud. -Det sunde liv, min ven.
Hvad skete der med dit job?
Du er vel ikke på frokostpause?
Det er du for hård til.
Jeg har tænkt over, hvordan jeg bruger min tid.
Så du drikker?
-Overvejer det. -Du overvejer det.
Jeg vil fraråde det velsmagende dyb.
-Du er ikke skabt til det. -Jeg kan klare mig.
Nu, vi taler om det.
Burde du ikke undgå sådanne steder?
Jeg kan ikke løbe fra det.
Det var sådan, jeg endte på afvænning.
Modigt af dig. Men det har du altid været god til.
Jeg kan være din personlige superhelt.
Medmindre du vil
bruge dine dage på at gå i skjul sådanne steder.
Hvad gemmer du dig for?
Jakkesættet.
Det er ondt. Slemme ting sker, når det er på.
Jeg lod folk tro på mig et øjeblik,
hvilket var dumt, for nu kommer det og bider dem i røven.
Ved ud hvad?
Det lyder ikke som dig. Det lyder som dit tidligere jeg.
Kom nu, Pacey.
Jeg kender til sådan noget.
En sti er hård realitet, og den anden er følelsesløshed.
Men ved du hvad?
I morgen, når du vågner,
er problemerne der stadigvæk.
Men så er det et stort, betændt sår,
og du er fjolset, der ikke fik det tilset.
Tak, fordi du er så hudløst ærlig.
Sært, ikke?
Værelset var mødestedet,
da vi talte om, hvad der skete.
Og nu er det et filmset,
og jeg ved ikke, hvad der er sket i år.
Ja.
Jeg håbede på, jeg bare kunne klatre op ad stigen
og på magisk vis fylde den tomme tidslomme ud.
-Hvordan går det? -Ikke så let.
Nej.
-Måske var jeg væk for længe. -Tja...
Så lad os få styr på det mellem os to.
Dawson og Joeys fortabte år.
-Det var ikke let. -Hvad?
Ikke at tale med dig.
Måske virkede det sådan.
Og det blev vel bare
til ren rutine. Bare endnu en ting, jeg ikke gjorde.
Tja, ligesom at...
...tage heroin eller køre spritkørsel.
Er jeg en farlig ugerning?
Eller tilfældig sex.
Dawson, i meget lang tid
var du den eneste person, jeg ville være sammen med.
Og på en eller anden måde blev du mit eneste engangsknald.
-Det var ikke min hensigt. -Det ved jeg godt.
Jeg ved det.
Måske er det lettere inde på dette værelse.
Når det ser sådan ud. Det er så bekendt.
Det virker sindssygt ikke at snakke.
Og nogle gange er de sværeste ting at sige...
...dem, som betyder noget.
Hvorfor tror du, jeg har prøvet at skrive et manuskript om dig?
-Læste det i et hug. -Okay.
Du er ikke forpligtet til at sige rare ting.
Hvorfor skulle jeg også det?
Får jeg ikke en ærlig mening fra hende, der hader mig,
hvem kan jeg så stole på?
Du har altid været så djævelsk klog.
Tja...
...ja.
Men...
Jeg ønskede, du læste det, fordi...
Du er den eneste i verden,
der kan sige, om jeg ramte plet.
Du er blevet voksen, Dawson.
Du blev voksen.
Jeg ønskede at tro, du var en håbløs dagdrømmer,
og at jeg var den voksne, som...
...slap væk.
Men jeg kom ikke væk fra noget.
Jo, væk fra Capeside. Var det ikke hele planen?
Jeg kunne ikke flygte fra mig selv.
Du havde ret.
Meget af det, jeg kæmpede imod, var at vokse op.
Og jeg har fundet ud af, det er svært for mig.
At tale om sex, at tale om...
...at stå nogen nær.
Og måske...
...skal jeg ikke flygte fra mig selv.
Det er ikke en del af planen.
Men jeg troede heller ikke, det var en del af planen at miste dig.
Jeg tror måske...
...man skal miste nogen helt,
før man finder ud af, hvad de betød for en.
Jeg har savnet dig, Jo.
Du ramte plet denne gang, Dawson.
Jeg har savnet os.
Hvordan mødtes I?
-Nej, jeg er Jack, fru Lindley. -Ja, det ved jeg godt.
Ja, men det her er...
Det er Jens kæreste.
-Åh, undskyld. Så du...? -Nej, jeg er bøssen.
Vi mødtes for nogle år siden.
-Du kan nok ikke huske mig. -Nej, sikkert ikke.
Det var en skidt Thanksgiving. Jeg var sikkert hønefuld.
Det var jeg i hvert fald.
Bare en joke. Det var for sjov.
-Jen har fortalt meget om dig. -Men ikke om udseende.
Tja, du og Jack er begge så attraktive,
og jeg ved ikke, hvordan bøsser ser ud nu om dage.
Tak?
-Du skal altså læse i New York? -Rejser i morgen.
Ring endelig til mig. Jeg kender en masse unge folk,
der kunne vise dig rundt.
Parkers, mine underboer, har to skønne døtre.
Okay, så er det nok. Min kæreste skal ikke møde skønne piger.
-Vi slår ikke op. -Godt at vide.
Jeg har først lige fundet ud af, hvem det var.
Jack opfører sig som kæresten.
Teknisk set... Jeg er nærmest hendes kæreste.
Eller ikke. Vi går ikke i seng sammen.
Er det eneste forskel?
Hvem forlader mig for uddannelsen?
-Er du ikke stolt? -Jo.
Men Jack er den eneste ven, jeg har tilbage.
-Du var da ellers så populær. -Det kaldes "løs på tråden."
Evie?
Kom her med dig.
-Onkel Bill, hvad...? -Bare slap af.
Jeg har noget at sige til tøsen, og det vil gøre.
-Evie! -Kender I denne mand?
Ja, han C.J.'s onkel. Ham og Bedste var sammen.
Sammen?
William, hvad laver du her?
Du skrider ikke bare fra Bill Braxton
og forventer, han ruller om på ryggen.
Jeg har undersøgt dig lidt, og ved du, hvad jeg fandt ud af?
-Du er fuld af vås. -Bill.
Det er ikke rette tid eller sted.
Der er halvdelen af problemet.
Du sætter alting i bås, så det passer til tid og sted.
Du gør dig selv syg. Derfor har du kræft,
og du æder dig selv op.
Mor!
Er det sandt?
Ja.
Ja, Helen, det er sandt.
Jeg ønskede ikke, du hørte det på den måde.
Jeg vil ikke se på, mens en anden kvinde,
jeg elsker, giver op.
Blev du sendt her til jorden for at dø alene med dine strikkepinde?
Eller blev du sendt for at leve livet?
Du kan jo se, jeg ikke er alene.
Ja, jeg kan godt se, der er en helt folk, der holder af dig,
og selvom du bare afviste mig, så holder jeg også af dig.
Bedste, vil du ikke takke Bill for at gøre dit beskidte arbejde?
Jo. Tak, Jennifer. Det skulle jeg lige til.
Vidste ingen andre det?
Nej, Bill. Ingen vidste det.
Og derfor ser min datter så chokeret ud.
Jeg må sige, Bedste, jeg også er ret chokeret.
Jen... hvorfor sagde du det ikke?
Jack, det var ikke Jennifers ansvar.
Det var mit.
Undskyld.
Så derfor ringede du?
Ja.
Bedste fortalte mig, hun havde brystkræft,
og hele min verden smeltede væk,
men mit hoved var fyldt med spørgsmål:
"Hvordan tager jeg mig af hende?" "Hvor lang tid har vi?"
Bill, du har ret.
Bedste, du kan ikke prøve på at være klippen her,
for det gør dig hverken mere rask eller lykkelig,
og det gør ikke dit liv lettere.
Så det bedste, du kan gøre,
er at være hos din familie.
Det gør mig ondt.
Hvad kan jeg gøre?
Det er sjovt, du spørger,
for vi har en interessant mulighed her.
Mulighed for hvad?
For at flytte til New York og mor.
Jeg vil ikke engang diskutere det. Det skal bare være okay.
Åh, Helen, jeg... Jeg vil ikke...
-Jeg trænger mig bare på. -Nej da.
Hun bor fem minutter væk fra det bedste hospital i landet.
Det er vel ikke at trænge sig på.
-Men jeg... -Nej.
Mor, det er okay.
Hun har ret.
-Er det virkelig så sent? -Overrasket?
Over at vi skulle tale så længe?
En rar overraskelse.
Men jeg har stadig et problem.
-Hvad? -Det er det samme som altid:
At finde en, der kan spille dig.
Pacey.
Jeg anede ikke, du var hjemme.
Jeg planlagde ikke en tur, men jeg må lige tale med dig.
-Er det okay, Dawson? -Ja da.
Jeg... jeg går ud fra, vi kan ses i morgen?
-Aftale. -Okay.
Jo, kan du ikke lige blive et øjeblik,
for du kommer også til at høre det.
Hvad sker der? Er du okay?
Og vi var lige ved at blive venner.
Så smadrer jeg det.
Hvad snakker du om? Hvordan det?
Penge. Pengene vil ødelægge det.
Hvad er det sket?
De er væk.
Dine og mine penge er væk.
Og en fyr fra Long Island.
Hvad mener du med væk?
-Jeg havde ikke andet. -Jeg ved det.
Og jeg troede, Stepatech ville blive det helt store. Jeg sværger.
Ja. Selvfølgelig.
Hvorfor skulle du ellers afvise at sælge?
-Jeg ville gøre det bedste. -For fanden da, Pacey.
Du prøver altid det rigtige.
Du vil altid være helten,
men ser aldrig alle brikkerne i puslespillet.
Dawson, du kom til mig med din drøm, fordi du mente,
jeg kunne hjælpe dig.
Og alligevel havner det igen på
det faktum, at jeg narrede dig?
Lad os nu holde os til sagens kerne.
Vi kan løse problemet ved at gå indenfor og forholde os i ro...
...og så taler vi om det.
Joey, at tale om dette vil ikke løse noget.
-Hvad snakker du om? -Det handler ikke om penge.
Godt så. Lad os tale om, hvad der virkelig sker her.
Der er ingen grund til at slæbe snavs frem
for at fylde tiden ud, Pacey.
Lad os lige huske på noget.
Det her er forretning mellem Dawson og dig,
og vi må holde det der.
Hun har ret. Det er ren forretning.
Vi har jo ikke været de bedste venner i lang tid, vel?
Nej, det er helt sikkert.
Vil du vide, hvorfor vi ikke er det?
Det er ikke pga. Joey, selvom det væltede min verden.
Men det er fordi, jeg indså, at du ikke havde været min ven
i noget tid. Da du gjorde os til konkurrenter...
Gjorde os til konkurrenter?
Nej, nu omskriver du historien.
Jeg kan huske, min bedste ven havde et valg,
men vendte mig ryggen.
Hvis du holdt op med dysterne,
ville du se, vi er ret ens.
Drop nu talen. Du kan ikke overbevise mig om, vore verdener
ligner hinanden.
Du er sur, fordi jeg kom ud.
Ud? Hvordan det?
Ved at knokle med noget, der ikke interesserer dig?
Tillykke, du tjente penge. Imponerende.
Hvor vover du? Du ved intet om mig.
Jeg var god til mit job.
-Så jeg er flad nu? -Det er livet!
Jeg traf ikke det valg!
Jeg har mistet alt! Hvad ønsker du fra mig?
Gør det dig glad, at du er tilbage på toppen nu?
Du elskede at have styringen,
så ønskede du dette? Gør dette alt godt igen?
Du vil ikke kende mig, Pace.
Du afskrev mig for længst.
Virkelig?
Virkelig? Da vi var bedste venner?
Da vi var brødre?
Var jeg ikke hjemme, hver gang du ringede til mig?
Okay, gider I holde op?
Jeg kan ikke holde ud at høre på jer mere.
Jeg ville ikke miste dine penge.
Jeg anede ikke, det ville ske.
Beklager.
Ja, det gør jeg også.
Det...
Det var nok en stor fejl fra starten af.
Okay.
Alt okay, Pace?
-Du behøver ikke. -Hvad?
At sidde her sammen med mig.
Du vil hellere være hos Dawson.
Så hvorfor ikke hjælpe ham med at slikke sår?
Tingene ændrer sig aldrig her, vel?
Nej.
Det er vores livs roller.
Nej, Pace, det er de roller, vi valgte at spille.
Se på os. Vi sidder herude
foran samme hus, vi har hjemsøgt i årevis.
Vi er vores egne spøgelser.
Og ærligt talt...
Ingen kan vel huske, hvad de er sure over længere.
Det er jeg nu ikke så sikker på.
Hvis jeg ville tilbage til huset,
havde jeg gjort det for længst.
Kender du mig slet ikke?
Du skal ikke have ondt af mig.
Jeg har ikke ondt af dig. Jeg føler for dig, Pacey.
-Kan du ikke mærke forskellen? -Det ved jeg ikke.
Jeg ved det ikke, fordi det er forvirrende mellem os.
Især på det sidste.
Okay.
Og lige meget
hvor meget jeg elsker dig,
vil du kun huske øjeblikket, når jeg skrider.
Er det så underligt?
Det er de mest smertefulde øjeblikke.
Fordi du beder om dem.
Beklager, men det gør du.
Du forventer altid det værste,
så du lægger ikke mærke til, når folk elsker dig.
Og, Pacey, folk elsker dig rent faktisk.
Tja...
...med al respekt, Jo...
...så afviste min bedste ven mig lige.
Men det er ikke engang det værste. Det er,
han ikke har kendt mig i tre år. Forklar det for mig.
Er jeg så stadig en mand med støtter omkring mig?
Sidder der ikke en hos dig lige nu?
Men det er selvfølgelig ikke nok.
Før du tillader det.
I hvilken verden har jeg dig?
Bare fordi jeg ikke passer ind det sted, du ønsker,
er der stadig plads til mig, Pacey.
Er der det?
-Joey, det er ikke din kamp. -Du har ret.
Du har ret. Det er ikke min kamp.
For den har være ovre i meget lang tid, Pacey.
Og det er op til dig at gøre det godt igen.
Jeg ved ikke, hvordan jeg gør det.
Det må du bare finde ud af.
Det er det sjove med spøgelser.
Man siger, at de
ikke forlader en, før de har fundet fred.
Hej.
Nå...
...at brokke sig over, du ikke sagde noget...
-Er det upassende? -Hold nu op.
Jeg elsker et godt skænderi.
Jen, du... Du må bare indse,
at du og Bedste er min eneste familie.
Det ved jeg godt.
Kan du huske, da jeg kom til dig, da Bedste smed mig ud?
Ja, hvordan kunne jeg glemme det? Der blev du min gamle krage.
Nej, vi er familie. Det ændrer sig ikke.
Jeg vil aldrig tilgive jer to, hvis jeg græder nu.
Bedste.
Det gør mig ondt.
Jack.
Du skal ikke have ondt af mig.
Bare tro på mig.
Det har jeg brug for.
Jeg kommer og besøger jer så tit, jeg får mulighed for det.
-Det bliver ikke nødvendigt. -Okay.
Tror du virkelig, Jen og jeg
vil lade dig passe på dig selv?
-Hvad snakker du om? -Hvad?
Min datter famler rundt i huset efter sin skilsmisse.
Vi har vist brug for en mand i huset.
Du bliver nødt til at dele værelse med Jennifer.
Okay, hold nu op...
Jeg kan ikke bare rejse væk herfra.
Jeg har gang i nogle ting, ikke?
Og skal jeg måske bare nasse på jer resten af livet?
Nej da. Du vil tjene til føden.
-Hvad holder dig her, Jack? -Ja, hvad, Jack?
Beantown holder vist ikke just på dig.
Du kan være en doven student overalt, og Boston Bay stinker.
Ja, Boston Bay stinker.
Jeg sagde jo, vi skulle være taget til New York.
Der kan du se. Du har altid sagt det.
-Nå? -Ja, kom nu.
Dette sted sætter ikke pris på din skønne bøssethed.
-Hvad så? -Tja, hvad så?
Tja... jeg siger...
"Hvordan kan jeg afvise at bo
hos tre generationers vanvid i storbyen?"
Det er mit svar.
-Klar? -Ja.
Okay, du skal bare ikke nævne noget fra min barndom.
Jeg må da udnytte dig på en eller anden måde.
-Kom nu bare af sted. -Okay.
Den næste
er en pige, der står mit hjerte nær.
Eller i det mindste min kikkert nær.
Som kvinde ville jeg være Audrey Liddell.
Hun er den sejeste blondine, jeg kender. Giv hende en hånd.
-Okay. -Audrey!
-Kom så. -Lad os høre.
Mange tak.
Undertekst oversat af: Stephan Gru