Pacey?
Jag trodde väl att det var du där ute. Tänkte du nånsin komma in?
Jag hade glömt att ni inte låser era dörrar.
Det kommer vi att behöva nu med all filmutrustning här inne.
Kom in. Det är nåt jag vill visa dig.
-Är du okej? -Ja.
Jo.
Jag gick ut med några efter jobbet. Jag blev lite packad.
Men jag vill gärna se vad du har på gång.
Ganska galet, va?
Det tog jättelång tid. Jag ville se till att allt var perfekt.
Vad tycker du? Du är den första som sett det.
Jag skulle säga att det här gör dig till kungen av prokrastinering.
Nej, nej. Vi ska filma här inne.
Jag vet att det är trångt, men kameran kommer få plats.
Genom att spara pengar på platser kan vi slösa på allt annat.
-Verkligen? -Ja.
Jag fick tre kreditkort förra veckan, satte allt på dem.
Köpte ljus, kameror och grym ljudutrustning.
Det är mer än jag behöver, men jag bryr mig inte.
Jag bara pratar på. Jag har inte frågat varför du är i Capeside.
Jösses.
Det här rummet för mig tillbaka till en helt annan era.
När vi alla hade framtiden framför oss.
Rummet må ha åkt tillbaka i tiden-
-men du och jag har nog avancerat ganska fint.
Trots de hinder vi har passerat-
-gör vi nu det vi vill göra.
Det fanns en tid då jag lekte med tanken på att vara rodeoclown-
-men det här får nog räcka.
Du gjorde nåt av dig själv. Och nu gör du något av mig.
Jag vet inte om du borde gå så långt.
Du hade väl gjort det här själv?
Även om du inte hade något, hade detta...
Jag är inte... Du förstår mig inte. Jag...
Jag försöker tacka dig.
Var så god, antar jag. Men, Dawson, jag menar-
-vi visste att det skulle hända. Det var din dröm.
Du behövde bara gå igenom alla dina minnen.
Ja och jag behövde en mycket finansiellt kunnig producent.
Jag tänker kreditera dig i filmen.
Så...
...du är en del av detta nu.
Välkommen till Hollywood-
-där folk får meningslösa titlar utan att ens dyka upp till inspelningarna.
Förlåt. Vad var det som du ville prata om?
Det var...
Bara-
-som medproducent har jag-
-vissa synpunkter på rollbesättningen.
Framförallt rollen som Pacey, som jag känner är stora skor att fylla.
Du kommer låta makten stiga dig till huvudet.
Ja, jag måste njuta medan jag kan, okej?
Låt mig visa dig några porträtt.
Jag tror inte att de här amatörerna vet vad de ger sig in i.
Nej.
Någon borde varna dem.
Tack ska du ha.
Har du klippt dig?
Nej. 13 cm blont hår bara föll av. Det var jättemärkligt.
Det är... Mycket franskt.
Kom in. Taxin har åkt och med den dina chanser att fly.
Jenny, sluta.
Tack.
Du ser bra ut, mamma.
Inte så fasligt fisförnäm.
Skilsmässan måste passa dig väl.
Verkligen bättre än giftermål.
Jennifer...
...öppnade du dörren?
Helen.
Hejsan.
-Bra början. -Vad gör du här?
Jen bad mig komma.
Jag blev så chockad att jag inte kunde säga nej.
Det kan jag tänka mig.
Jag bara... Kan jag ta upp min väska?
Självklart.
Gå du upp så kommer jag snart och hjälper dig.
Bra.
-Jennifer. -Jag vet, jag vet.
Du är orolig att vi inte har mat nog för middag-
-men det har jag tagit hand om.
Försök inte komma undan genom att prata fort.
Du hade ingen rätt att bjuda in henne till mitt hem.
Kan du ta det lugnt och komma ihåg att vi är släkt?
Jag sa specifikt åt dig att jag inte ville att Helen skulle veta att jag har cancer.
Cancer.
Poängen är att det är upp till mig att bestämma över min egen tid-
-och du är inte lite fräck som berättade det för henne.
Det gjorde jag inte. Det ska du göra.
Jag tycker inte att hon är nån jäkla Mary Poppins själv-
-men hon förtjänar att vara informerad och jag klarar inte av det själv.
Jag älskar dig.
Springer hon verkligen i de här?
Jag vet inte, jag antar det.
Okej, usch. Äckligt.
Kan du inte bara använda dig av internetporr som alla andra?
Måste du snoka runt i min kompis smutstvätt...
-...som en uteliggare? -Min mamma hade helt rätt om dig.
Den här fisförnäma skolan har gjort dig så pryd.
Tycker hon att jag är pryd?
Jag kanske har ett par i din storlek om du vill ha?
Dessa duger fint.
-Jag heter Joey. -Rumskamraten. Äntligen träffas vi.
Kan du avlägsna dig från kläderna? Långsamt.
Håll händerna där jag kan se dem.
Okej. Okej.
Jack har ett möte med dekanen-
-för att se om Worthington passar honom eller nåt sånt trams.
Passar dig?
Vet du hur många som hade dödat för att få gå här?
Jag försökte få en intervju här under hela min gymnasietid.
-Du bara... Om det passar dig? -Du börjar bli lite röd.
Det är helt nytt för dig, men beskåda vreden av Hollywoods avkomma.
Men Jack är en smart kille, eller hur, Jack?
Smart nog att veta att min integritet-
-ifrågasätts av ett par pryda slinkor.
Jaha, okej. Vet du vad? Du måste byta t-tröja.
Var duktig och krafsa runt i din väska...
-...för Joey och jag måste umgås. -Jag ska se på från ett säkert avstånd.
-Joey. -Audrey.
Det kommer att bli känslosamt nu.
Det är inte som att vi aldrig kommer att ses igen.
Jag vet...
...men vår tid i just det här rummet är över.
Men i vilket fall som helst, poängen är:
Jag älskar dig väldigt mycket, Joey Potter.
Jag älskar dig med.
Så mycket, att jag inte kunde lämna dig utan en avskedsgåva.
Något för de där ensamma sommarnätterna.
Det borde du inte ha gjort, Audrey. Jag har inte...
Det borde du verkligen inte ha gjort.
Audrey, jag hatar den här avskyvärda tingesten.
Jag vet! Det är därför som du måste bära med dig den på dina resor.
För, likt mig själv, kan den verka tung och överväldigande till en början-
-men när du väl vant dig vid dess bekvämlighet kan du inte leva utan den.
Vet du vad jag insett under vår tid tillsammans?
Att jag aldrig riktigt haft en tjejkompis, inte en bra.
Och ingen som du.
Åh, Joey.
Okej, Jack, vad ska vi ha nu?
Tomater.
Sen när vet du hur man lagar mat?
Lägg av. Hur svårt kan det vara? Jag kan väl läsa?
Tyvärr kan jag inte testa dina kulinariska kunskaper.
Du ska komma. Jag tänker inte möta min mor utan dig.
Vilket är mer chockerande än hela matlagningsgrejen.
-Varför är hon i stan? -För att jag ringde henne.
Det är en lång historia. Det hela kommer nog att gå galant i kväll-
-och jag kommer behöva ditt stöd.
Är det inte CJ som vanligen ska vara ditt stöd i hela den här...
-...ekvationen? -Jag behöver bara en hel arsenal...
...av killstöd i kväll.
Det är därför som jag inte vill närvara vid hela träffa-min-pojkvän-grejen.
Det är ingen träffa-pojkvän-grej.
Eller, jo det är det, men det är inte det primära syftet.
Precis. Det är snarare ett adjö till CJ-
-eftersom han ska till New York i morgon för universitetsgrejen.
Ja, men vi kommer nog ha tid till att stirra in i varandras ögon-
-och försäkra varandra om vår innebörd.
Jag måste bara ta hand om ett par saker först.
Bönor. Jag behöver bönor.
DAWSON LEERYS MANUS UTAN TITEL
Var så god.
Det är perfekt.
Ditt sinne för detaljer är läskigt.
Jag tänker inte sätta mig i garderoben och spela ET, men förutom det...
...är det perfekt.
Nu när du är här är det i princip fulländat.
Men du verkar må bra, Helen.
Du med, mamma.
Har du ändrat din frisyr?
Kanske lite mera gråhårig.
Jennifer har ändrat sitt hår. Såg du det?
Vi har redan pratat om det.
Jag har honung på händerna.
Vet ni vad. Ni två kan väl försöka hitta ett intressantare samtalsämne-
-än nuvarande frisyrer eller vädersystem-
-så ska jag gå och tvätta mig?
Det gäller dig.
Det borde väl inte vara så svårt-
-att föra ett samtal med sin egen mor.
Problemet är nog själva tanken på att behöva samtala.
Det hela verkar väl ske lite för sent, eller hur?
Varför ringde Jen ut mig hit nu?
Varför har vi väntat så länge?
Jag har lärt mig att det är poänglöst att ångra det förflutna.
Man kan inte ändra det.
Man kan lika gärna leva resten av livet så bekvämt som möjligt.
Mamma, du har blivit en mjukis.
-Aldrig. -Jo, det är fint.
Jag tror att Jen har gjort dig lycklig.
Hon verkar yngre nu än hon var när hon var i New York-
-och sprang runt som en vuxen.
En giftig en, men likväl en vuxen.
Om hon hade stannat där och fortsatt som hon gjorde-
-hade hon kört över mig helt, mamma.
Åh, Helen.
Det var ingen magisk förvandling.
Hon behövde bara lite tålamod-
-och avskuren tillgång till kollektivtrafik.
Det är lustigt.
Nu när hon inte behöver mig-
-tror jag att jag behöver henne.
Men inte lika mycket som jag behövde dig.
Jag kan...
Jag kan aldrig återbetala dig.
Kärlekshandlingar kräver ingen återbetalning.
Om jag behövde ringa efter dig och jag behövde din hjälp, ditt stöd?
Du hade väl funnits där för mig?
Hur kan du ens fråga det? Du är min mor. Självklart.
När man är så gammal som jag, vill man väl inte ta saker för givet.
Mamma, är allting okej?
Är det något fel med Jennifer?
Jennifer? Nej, då.
Nej, nej, Helen, nej, allt är fint.
Jag är väl bara lite överväldigad.
Vi behöver lite mer vatten. Jag ska fylla på kannan.
Herregud.
Mitt ex dricker på dagen. Livet är uppenbarligen sämre utan mig.
Du sa väl att han var nån affärsman?
Ska vi gå och undersöka?
-Hej. -Hej.
Hej.
Av alla barer i världen, snubblar du in här.
Jag förföljer dig.
Hej, Jack. Hur är läget?
Du vet, om det här är stället, inte så bra.
Jag måste pissa.
De sa att du åkte bort ett tag.
Låt det inte vara obekvämt mellan oss, Pacey.
-Jag satt på torken i Malibu. -Okej.
-Men du ser bra ut i alla fall. -Rent leverne, min vän.
Vad hände med ditt jobb?
Du tar väl inte bara en lång lunchrast.
Du var för seriös för det.
Jag har gjort en ny bedömning av hur jag använder min tid.
Så, du dricker nu?
-Jag funderar på det. -Du funderar på...
...att gå in i en nedåtgående spiral? Du borde ge upp i förtid.
-Det passar inte dig. -Va? Jag kan krascha med de bästa.
På tal om det-
-borde inte du undvika sådana här platser?
Jag kan inte undvika mina problem för evigt.
Det var så jag hamnade på rehab från början.
Det var modigt av dig. Men du var alltid bra på det sättet.
Tja, jag kan vara din personliga superhjälte, okej?
-Okej. -Såvida, du...
...inte vill spendera dina dagar på hak som de här.
Vad flyr du från, Pacey?
Jag flyr från kostymen-
-eftersom den är ond. Dåliga saker händer när den är på.
Jag har låtit folk tro på mig-
-vilket var dåraktigt och nu kommer de att få lida av konsekvenserna.
Vet du vad?
Detta är inte du som talar. Det är ditt tidigare jag som visar sitt fula ansikte.
Kom igen, Pacey.
Jag vet hur det känns.
En väg är den svåra verkligheten och den andra är den behagligt avdomnade.
Men vet du vad?
Imorgon, när du har nyktrat till-
-kommer problemen fortfarande vara där.
Fast nu kommer det vara som ett stort, varigt sår-
-och du kommer vara idioten som bara satt och lät det bli värre.
Tack för att du inte går på tå här.
Det är väl konstigt?
Det här rummet var mötesplatsen-
-där vi pratade om vad som hade hänt under dagen.
Och nu är det en filmplats-
-och jag vet inte ens vad som hände det här året.
Ja.
Jag hoppades typ att jag skulle kunna klättra upp för stegen-
-och på ett magiskt sätt ta igen all den förlorade tiden.
-Hur går det med det? -Inte så lätt.
Nej.
-Jag kanske var borta för länge. -Tja...
...då får vi väl fylla i luckorna då.
Dawsons och Joeys förlorade år.
-Det var inte lätt. -Vad då?
Att inte få prata med dig.
Det kanske verkade som att det var det.
Och jag tror att det bara-
-blev rutinmässigt, ännu en sak som jag inte gjorde.
Som typ-
-att injicera heroin eller köra rattfull.
Jag är en av de farliga aktiviteterna.
Eller tillfälligt sex.
Dawson, så länge-
-var du den enda personen i världen som jag ville vara med.
Men på något sätt blev du mitt enda engångsligg.
-Så ville jag inte att det skulle bli. -Jag vet det.
Jag vet.
Det kanske är lättare eftersom vi är i det här rummet.
Att ha det inrett såhär. Det är så bekant-
-och det framstår som galet att inte prata.
Och ibland är de svåraste sakerna att säga just de-
-som verkligen betyder något.
Varför tror du att jag har försökt skriva ett manus om dig i åratal?
-Jag sträckläste det. -Okej.
Du tror väl inte att jag bara gav det till dig så att du...
-...kunde säga snälla saker om det. -Skulle jag känna mig tvingad till det?
Nej, precis. Om jag inte får en ärlig åsikt från den som avskyr mig-
-mest av alla, vem kan jag då lita på?
Du har alltid varit så djävulskt smart.
Tja...
...ja.
Men...
Jag ville att du skulle läsa det för att...
...du är den enda personen i världen-
-som kan säga att det blev rätt den här gången.
Du växte upp, Dawson.
Du växte upp.
Jag ville alltid tro att du var den hopplösa drömmaren-
-och jag var den vuxne som-
-kom undan.
Men jag kom inte undan någonting alls.
Jo då, du kom bort från Capeside. Var inte det planen?
Men jag kunde väl inte komma undan mig själv?
Du hade rätt.
Så mycket av det som jag kämpade emot var att bli vuxen.
Och jag har insett under det senaste året att det är svårt för mig.
Att prata om sex, att prata om...
...att vara nära någon.
Och kanske...
...ska jag inte förlora mig själv.
Det är inte en del av planen.
Men å andra sidan trodde jag aldrig att förlora dig var en del av planen heller.
Jag tror att man ibland-
-måste förlora någon helt-
-innan man inser vad de verkligen betyder för en.
Jag har saknat dig, Jo.
Det blev rätt den här gången, Dawson.
Jag har saknat oss.
Hur träffades du och Jennifer?
-Nej, jag... Jag är Jack, mrs Lindley. -Jo, det vet jag.
Ja, men detta är...
Detta är Jens pojkvän, här.
-Förlåt mig. Du är inte...? -Nej, nej. Det är jag som är gay.
Fast vi... Vi träffades för ett par år sen.
-Jag tror inte att du minns mig. -Jo, visst.
Det var inte vår bästa Thanksgiving. Jag var nog full.
Ja. Det var jag med.
Det var ett skämt. Jag skojade bara.
-Jen talar högt om dig. -Men inte så beskrivande.
Tja, du och Jack är båda så attraktiva-
-och jag vet inte hur de som är gay ser ut längre.
Tack?
-Ska du börja plugga i New York? -Jag åker faktiskt i morgon.
Då måste du ringa mig. Jag känner unga människor som-
-kan visa dig runt i stan.
Familjen Parker, som bor under mig har två vackra döttrar.
Okej, det räcker. Min pojkvän behöver inte träffa några vackra flickor.
-Vi ska inte göra slut. -Det var bra att veta.
Jag har precis listat ut vem som är din pojkvän.
Jack beter sig som en pojkvän.
Tekniskt sett, är jag hennes pojkvän.
Det är du inte alls. Du ligger inte med mig.
Är det den enda skillnaden?
Vem lämnar mig för högskolan i morgon?
-Du var glad för min skull. -Ja då.
Men förneka mig inte min enda vän jag har utom dig.
-Jen, du var alltid så populär. -Det kallades att "ligga runt", mamma.
Evie?
Kom hit med dig.
-Farbror Bill, vad gör du...? -Du, lugna dig.
Jag har en gås att plocka med bruden och går inte förrän det är över.
-Evie! -Känner ni den här mannen?
Ja, det är CJ:s farbror, Bill. Han och mormor hade en grej.
En grej?
William, vad gör du här?
Lyssna nu, man lämnar inte bara Bill Braxton-
-och förväntar sig att han ska lägga sig likt en död hund.
Jag har undersökt dig lite och vet du vad jag har hittat?
-Du är full av struntsnack. -Bill.
Det är väldigt olämpligt att prata just nu.
Det är halva ditt problem, precis där.
Du vill alltid dela upp allting i tid och utrymme.
Du gör dig själv sjuk och det är därför som du har cancer-
-och du saboterar för dig själv.
Mamma.
Är det sant?
Ja.
Ja, Helen, det är sant.
Men jag avsåg aldrig att du skulle få veta det så här.
Jag vill inte se ännu en kvinna-
-som jag älskar, ge upp.
Sattes du på den här jorden för att dö ensam med dina virkesnålar-
-eller sattes du här för att leva livet?
Du måste ha missat att jag inte är ensam.
Jo, jag kan se ett gäng människor här som bryr sig-
-och trots att du har nekat mina närmanden, bryr jag mig också.
Mormor, ska du inte tacka Bill för att han gjorde jobbet åt dig?
Jo, tack, Jennifer. Det skulle jag precis göra.
Menar du att ingen annan visste?
Nej, Bill, ingen annan visste-
-vilket förklarar min dotters chockerade ansiktsdrag.
Det måste jag säga, mormor. Jag är ganska chockerad själv.
Jen, vad är det? Tänkte du inte berätta?
Jack, det var inte Jennifers ansvar att berätta för dig.
Det var mitt.
Jag är ledsen.
-Var det därför du ringde mig? -Japp.
Mormor berättade att hon hade bröstcancer-
-och det kändes som att hela världen bara rann bort-
-men jag hade tusentals frågor i mitt huvud.
"Hur ska jag ta hand om henne?" Och: "Hur lång tid har vi?"
Bill, du har nog rätt.
Mormor, du kan inte försöka vara en klippa nu-
-för det gör dig inte lyckligare eller bättre-
-och det gör inte ditt liv lättare.
Så jag känner att det bästa för dig att göra-
-är bara att vara med din familj.
Jag är hemskt ledsen.
Vad kan jag göra?
Jo, det är lustigt att du frågar-
-för vi har en intressant möjlighet här.
Möjlighet för vad?
Att flytta till New York och bo med mamma.
Jag vill bara att det ska vara okej, utan bråk eller diskussioner.
Helen, jag kan inte ens drömma om...
-...att påtvinga mig... -Det är det inte.
Hon bor fem minuter ifrån det bästa sjukhuset i landet.
Det kan inte vara påtvingande alls.
-Men jag... -Nej.
Mamma, det är okej.
Hon har rätt.
-Jag insåg inte hur sent det var. -När du kom över...
...trodde du nog inte att vi skulle prata hela dagen?
Det var en trevlig överraskning.
Men jag har ett problem kvar.
-Vad är det? -Samma som jag alltid haft.
Att hitta någon som kan spela dig.
Pacey.
Jag visste inte att du var hemma.
Jag planerade inte min resa hit men jag måste prata med dig lite.
-Är det okej, Dawson? -Ja, självklart.
Vi kanske ses i morgon, då?
-Visst. -Okej.
Du, Jo, kan inte du stanna en stund-
-för du kommer att få höra detta förr eller senare.
Vad är det? Är du okej?
Och vi började precis bli vänner igen.
Det är en synd att behöva sabba det.
Vad pratar du om? Vad kan sabba det?
Pengar. Pengar kan sabba det.
Vad hände?
Det är borta.
Dina pengar är borta, mina pengar är borta-
-allas pengar är borta.
Vad menar du med "borta"?
-Det var allt jag hade. -Det vet jag, Dawson...
...och jag trodde verkligen att Stepatech skulle stiga, jag lovar.
Visst. Jo, såklart.
Varför annars ignorerade du mig när jag bad dig att sälja?
-Jag försökte bara göra det rätta. -Fan också, Pacey, det här...
Du försöker alltid göra det rätta.
Du försöker alltid vara hjälten till en sådan grad-
-att du inte ser pusslets alla bitar.
Dawson, du kom till mig med din dröm, i tron av att-
-jag kunde hjälpa dig på något sätt.
Och ändå kommer vi tillbaka, ännu en gång-
-till att jag förrådde dig?
Låt oss bara prata om det nuvarande ämnet, okej?
Så att vi kan lösa det här problemet genom att gå inomhus och försöka-
-ta det lugnt och prata om det.
Joey, det här kan vi inte lösa genom att prata om det.
-Vad menar du? -Det handlar inte om pengar.
Okej då. Ska vi prata om vad det egentligen är som pågår.
Det finns ingen anledning till att vi ska gräva i det förflutna-
-bara för att klara av stunden, Pacey.
Låt oss minnas någonting.
Det här utbytet mellan dig och Dawson är ett affärsutbyte-
-och vi måste se till att ha det så.
Hon har rätt. Det är bara affärer mellan oss.
För Gud ska veta att vi inte har varit bästa vänner på länge, eller hur?
Nej, det har vi inte.
Vill du veta varför vi inte är vänner, Pace?
Det är inte på grund av Joey, trots att det vände min värld uppochner.
Det är för att jag insåg, från den dagen, att du inte hade varit min vän-
-på ett bra tag. I samma stund som du gjorde oss till motståndare...
Gjorde jag oss till motståndare?
Nej, nu skriver du om historien, Dawson.
Jag minns när min bästa vän hade ett val-
-och valde att vända mig ryggen.
Om du hade slutat att sätta oss emot varandra-
-hade du insett att vi inte var så olika.
Bespara mig brandtalet. Du kan inte övertyga mig om att våra världar-
-är på något sätt desamma.
Du är arg för att jag tog mig ur min.
Tog dig ur din? Hur då?
Genom att slava vid något som inte intresserar dig?
Du tjänade pengar. Grattis. Du imponerade på oss alla.
Hur vågar du? Du vet inget om mig.
Jag var bra på mitt jobb.
-Varför är jag då pank? -För sånt är livet!
Jag fattade inte det beslutet!
Jag har förlorat precis allt! Vad vill du ha av mig?
Gör det dig lycklig att du är tillbaka på toppen nu?
Du gillade alltid att vara ledaren-
-så det här passar dig väl bättre?
Du vill inte känna mig, Pace.
Du avfärdade mig för länge sen.
Verkligen?
Verkligen? När vi var bästa vänner?
När vi var bröder?
Har jag bara missat alla dina samtal de senaste tre åren?
Kan ni bara sluta nu?
Jag kan inte stå här och lyssna på er längre.
Jag avsåg inte att förlora dina pengar.
Jag visste inte att det skulle hända.
Jag är ledsen.
Ja, det är jag med.
Det här...
Det här var väl bara ett stort misstag från början.
Okej.
Är du okej, Pace?
-Du behöver inte göra det här. -Vad?
Sitta här med mig.
Du vill hellre vara i huset med Dawson-
-så gå bara tillbaka och hjälp honom slicka sina sår.
Saker förändras väl aldrig?
Nej.
Vi föddes för att spela de här rollerna.
Nej, Pace, det här är rollerna som vi har valt att spela.
Se på oss, vi sitter här på bryggan-
-framför samma hus som vi har hemsökt i åratal.
Vi är spöken av våra tidigare jag.
Och ärligt talat-
-tror jag inte att någon minns vad de var så arga över längre.
Det är jag inte så säker på.
Pacey, om jag ville gå in i huset-
-hade jag gjort det för länge sen.
Känner du inte mig alls?
Jag vill inte att du ska tycka synd om mig.
Det gör jag inte. Jag känner med dig, Pacey.
-Kan du inte känna av skillnaden? -Jag vet inte.
Jag vet inte, för du och jag har en mycket förvirrande bakgrund.
Framförallt på sistone.
Okej.
Oavsett hur mycket-
-jag älskar dig eller hur länge jag är med dig-
-kommer du bara minnas tillfällena då jag lämnat dig.
Det måste du ge mig-
-för de är de mest smärtfyllda tillfällena i mitt liv.
Det är för att du ber om dem.
Förlåt mig. Men det gör du.
I hela ditt liv har du bara förväntat dig det värsta-
-att du inte ens märker av tillfällena då människor älskar dig.
Och, Pacey, folk lägger mycket tid på att älska dig.
Tja...
...med all respekt, Jo...
...så har min bäste vän precis lämnat mig.
Men det är inte det värsta. Det värsta är-
-att han inte har känt mig de senaste tre åren. Kan du förklara det?
Hur gör det mig till någon med ett nätverk av stöd?
Du har väl en person som sitter här med dig?
Men det är väl såklart inte nog.
Du måste tillåta det först.
I vilken värld har jag dig?
Bara för att jag inte platsar in på det sättet som du vill-
-betyder det inte att jag inte kan vara där för dig.
Eller gör det?
-Joey, det här är ändå inte din strid. -Du har rätt.
Du har rätt. Det är inte min strid.
För den har varit över riktigt länge, Pacey.
Det är upp till dig att ställa allt till rätta.
Jag vet inte hur jag kan ställa det till rätta.
Då får du se till att reda ut det.
Det är grejen med spöken.
De säger att de-
-inte försvinner förrän de har korrigerat det som de lämnade ogjort.
Hallå.
Så...
...jag antar att ett småsint gräl om när du tänkte berätta...
-...mer eller mindre är uteslutet. -Lägg av.
Jag älskar ju att klaga i efterhand.
Jen, du bara... Du måste inse att-
-du och mormor i princip är den enda familj som jag har.
Jag vet.
Minns du när jag kom hem till er efter att mormor kastat ut mig?
Hur kan jag glömma det? Det var dagen du blev min hagga.
Nej, vi är familj. Det förändras inte.
Jag kommer aldrig att förlåta er två om ni får mig att gråta i kväll.
Mormor.
Jag är hemskt ledsen.
Jack.
Tyck inte synd om mig.
Tro bara på mig.
Det är vad jag behöver.
Jag lovar att komma och besöka er vid varje chans som jag får.
-Det ska inte behövas. -Okej.
Du tror väl inte att Jennifer och jag-
-tänker lämna dig att se efter dig själv?
-Vad menar du? -Vad?
Min dotter skramlar runt i det där stora huset hon fick ur skilsmässan-
-och vi behöver nog en man i huset.
Du kommer att få dela rum med Jennifer...
Okej, mormor. Kom igen. Jag...
Jag kan inte bara packa ihop och åka härifrån.
Jag har ju grejer på gång?
Och förresten, ska jag snylta på er två i resten av mitt liv?
Nej, du får jobba för ditt uppehälle.
-Vad håller dig här, Jack? -Ja, vad håller dig här, Jack?
Så vitt jag vet har Boston inget vidare grepp om dig.
Du kan vara en apatisk student var som helst och Boston-bukten suger.
Ja, Boston-bukten suger verkligen.
Det var därför som jag sa att vi borde ha åkt till New York.
Så ja. Du har sagt det hela tiden.
-Nå? -Ja, följ med.
Det här stället uppskattar inte din fabulösa gayhet.
-Vad säger du? -Vad säger jag? Vad säger jag?
Ja, vad säger man? Man säger...
Man säger: "Hur kan jag tacka nej till-
-att bo med tre generationer galningar på Manhattan?"
Det är vad jag säger.
-Är du redo? -Ja.
Men nämn inget konstigt om min barndom eller nåt sånt.
Lägg av, om jag ska sälja dig måste jag få utnyttja det på nåt sätt.
-Bara upp med dig. -Okej.
Så, här näst-
-har vi en tjej som ligger nära mitt hjärta-
-eller åtminstone mitt emot mitt sovrumsfönster.
Om jag skulle vara en kvinna, hade jag varit Audrey Liddell.
Hon är den tuffaste blondinen jag vet. Ge henne en applåd.
-Okej. -Audrey!
-Kör på. -Låt oss höra.
Tack ska ni ha.
Undertextning: Tomas Lundholm