Det är sant som det sägs.
Tiden spelar spratt.
Minnet är opålitligt.
Historien skrivs om på små sätt varje dag.
Det kanske inte var exakt såhär det gick till-
-men det var såhär det kändes.
Vi kom hem under sommaren-
-och tog direkt våra roller i ett alldeles för bekant scenario.
Pacey hade fallit i onåd-
-Dawsons drömmar var krossade-
-och jag hade hamnat mitt i på något sätt.
Triangeldramat vi hade försökt glömma-
-hade kommit tillbaka.
Behöver du hjälp?
-Du skrämde livet ur mig. -Din mes.
-Vad gör du? -Symbolisk utrensning.
Jag tål inte de här sakerna. De hånar mig.
Jag trodde jag var konstnären.
Skratta du, men det där är hela filmen, scen för scen.
Släng inte bort det. Du behöver det.
Du har en chans att göra något fantastiskt här-
-och jag låter dig inte missa den. Jag har rätt att använda våld.
Tog du med dig 18 000 dollar?
-Nej, jag glömde det. -Du är rar.
Och jag uppskattar det, men jag är pank.
Dessutom har jag skulder. Mina kreditkort är blockerade.
Jag måste arbeta dubbelskift för att betala av dem.
Så...
-Kom gärna förbi och säg hej. -Dawson Leery.
Tänker du låta de här detaljerna stå i din väg?
Hade de stoppat Spielberg?
Jag vet inte. Hans vänner spenderade inte hans pengar.
Pacey gjorde bort sig. Ingen förnekar det.
-Men det var inte med avsikt. -Det är det aldrig, Jo.
Men det händer jämt, och jag är trött på det.
Det...
Vad då? Vad är det?
Ingenting. Det är bara det...
Vissa saker förändras aldrig.
Hur kan du ta hans sida?
Det gör jag inte. Jag tar inte någons sida, Dawson.
Jag älskade ditt manus.
Det var verkligt, ärligt.
Det får det vi har gått igenom att verka värt besväret.
Varför kan inte du och Pacey slå era huvuden ihop och lösa det här?
Det måste inte sluta såhär.
Det är bäst du tror det, för jag vill aldrig se honom igen.
Du menar inte det där.
-Jo, det gör jag. -Om du ger upp...
-...var allt ett slöseri. -Det var ett slöseri.
Vi kan prata i timmar om varför det är omöjligt att göra filmen-
-men det verkliga skälet är att jag inte tror på den.
Det gör jag inte.
Manuset var en hyllning till vänskap-
-i en gyllene tidsålder som bara fanns i mitt huvud-
-som jag lurade mig själv att tro handlade om oss-
-och att historien borde berättas.
Jag tror inte det längre.
Tur för dig att jag vet att du inte menar det där.
Du är sårad, arg och vill ge upp-
-vilket jag förstår-
-men tyvärr för din del tänker jag inte låta dig göra det.
Så jag tänker låta dig tjura ett tag.
Men jag kommer tillbaka.
Och tro mig, det blir inte trevligt.
Smörj kommer att utdelas.
Adjö tills dess, gamle vän.
-Okej, förstår alla sina uppgifter? -Och jag? Vad kan jag göra?
Vad som helst för att distrahera mig från sommarskolan.
Sidan 12.
-Fröken Jacobs? -Det stämmer.
-Den gamla haggan? -Just det.
Vad är det med henne?
Jag anställer dig för att ge henne liv på film.
Vänta lite. Låt mig se om jag förstår.
Vill du att jag ska spela lärarinnan som tog Paceys oskuld?
Har du något problem med det?
-Du kan spela Eve. -Eve kom tyvärr inte med.
-Så synd. -Vem tusan är Eve?
Lång historia. Tvetydigt slut.
-Och Pacey? -Just det.
Han kunde väl inte komma.
Men jag ska ta hand om det.
-Hej, Joey. -Var är han, Dougie?
Lillebror? Åh, han...
...är ute, eller nåt.
Dougie, din lögnare.
Jag varnar dig, Joey. Det är inte vackert.
Kom hit, Jo.
Jag har äntligen börjat förstå såpoperor.
De är ganska bra.
Okej, på med kläderna. Du följer med mig.
Ja.
Jag tror inte jag kan göra det.
Makt och begär börjar snart.
Jag måste se hur JT klarar sig, för Colleen tänkte döda honom.
Jag skulle inte missa det för all pizza i Capeside.
Men var så god.
Slå dig ner. Vi har chips.
Pacey.
Det här är patetiskt.
Det hör till territoriet.
Vad ska jag göra åt saken?
Följ med mig.
Hjälp mig komma på hur vi ska göra Dawsons film utan pengar.
Jag skulle förstöra allting. Det vet Dawson, jag-
-och du.
Jag är en farlig man-
-ett dödligt vapen-
-så det är bäst för oss alla att jag stannar här på soffan-
-och tittar på mina såpor.
-Pacey! -Vad är det?
Hör på.
Jag behöver dig.
Dawson behöver dig.
Okej.
Här är det viktigaste du måste förstå.
Det blir aldrig som förut mellan Dawson och mig igen.
Eller för någon av oss.
Du måste acceptera det.
Det gör jag inte.
Det tänker jag aldrig göra.
Okej.
Det är okej.
Var munter och lycklig och vad du nu vill vara.
Det rör mig inte.
Innan du går...
Tagna på bar gärning.
Vad menar du?
-Är det här han? -Det är han.
Nu måste jag berätta för din pappa, Harley.
Vad då? Han vet att vi är ihop.
Tror du han vill höra om det här? Jag tror inte det.
Jag tänker inte berätta för Hetson.
Och det är bra, för han skulle göra mos av dig-
-men nu är ni skyldiga mig en tjänst.
Nej.
Du förstår inte. Det här är en bra film.
Du skulle göra filmvärlden en stor tjänst.
Jag vet inte. Låt mig läsa manuset.
-Vi har inte tid. -Det var synd.
Hej då.
Jag ville inte göra det här, men du ger mig inget val.
Jag går på en dejt med dig.
-Va? -Jag går ut med dig.
Det är väl det du vill? Men bara en fika.
-Inget fuffens. -Ja.
Tack, men jag är inte intresserad.
Vad menar du? Jag är en filmnörds dröm.
Inte den här filmnörden.
Hur mår du?
-Hej, älskling. -Hej.
Vill du ha lite mat?
Nej, tack. Jag ska ta en tupplur innan mitt nästa skift.
Sov så gott.
Jag är tillbaka, som lovat.
-Hur... -Oroa dig inte för det.
Jag vill bara att du ska erkänna, en gång för alla-
-att du inte har några ursäkter kvar.
-Och skådespelarna? -De repar sina repliker nu.
De väntar på ett samtal från regissören.
Jag får spela fröken Jacobs.
Du vet, kvinnan som förför en ung man.
Men jag har några frågor. Vi diskuterar det senare.
Är du redo att ta av dig klänningen och göra en insats?
Ja, du anar inte vad jag fick gå igenom för att fixa det här.
Det är fantastiskt. Och det här...
Jag är rörd, men...
Men? Det finns inga "men", Dawson.
Du behöver bara göra filmen, precis som förra veckan.
Och om du säger att du inte tror på vänskap-
-så slänger jag ut dig genom fönstret.
Det är inte det. Jag menar...
Jag har ett jobb.
Nej, det har du inte. Du får sparken.
-Va? -Det är min restaurang.
Du får sparken. Klart slut.
-Mamma. -Såhär ska du göra.
Du ska öppna champagnen-
-hälla upp den i de här små kopparna, som var de enda jag kunde hitta-
-och sedan ska du utbringa en skål-
-för produktionen av din nya film.
Och jag skulle nog nämna något om dina fantastiska vänner-
-och glöm inte att nämna din mor.
Vad kan jag säga?
Nu kör vi.
Ja.
-Vad tror du? -Ge honom fem minuter till...
...att försöka tajma cykelgrejen.
Sedan låter vi honom gå in i videobutiken.
Jag antar det.
Inget går upp mot att be regissören kompromissa på första tagningen.
Jen, direkt efter det här-
-ska vi filma inne i videobutiken, och vår tid där är begränsad-
-så säg mig att de kan sina repliker.
De kan sina repliker, men inte vilken ordning de ska sägas i.
Inga med strössel?
Jag skämtar.
-Något nytt om vår specialleverans? -Den är på väg.
Varför känner jag inte doften av ägg Benedict?
-Ursäkta? -Vi hade ett avtal.
Du får sova på min soffa, och du lagar mat åt mig.
Avancerade, utsökta-
-professionellt tillagade måltider.
Jag är smickrad över din tro på mina kunskaper, men inte idag.
Jag har annat att göra.
Men jag lämnade alla ingredienser framme åt dig, och du borde-
-utveckla några grundläggande matlagningskunskaper.
Brudar gillar sånt.
Och de där andra killarna gillar det också.
Herregud. Titta på henne.
Visa lite respekt.
Hon är gammal nog att vara någons mamma.
Ja, till en zygot.
Dessutom har jag hört att mödrar har utmärkta sexliv.
Hej, hur kan vi stå till tjänst?
-Ja... -Bryt.
-Du måste ta av dig badrocken. -Du skämtar.
Jag trodde inte vi skulle se den.
Det här är som en dröm.
Okej, vad sägs om jag bara...
-...visar axeln? -Jag behöver naken hud.
-Du behöver spaghettiband. -Hon har rätt.
Vi måste matcha vad hon hade haft på sig-
-om Pacey Jr inte hade sölat ner henne.
Kommer klänningen snart?
Ja, den torkar nu. Din mamma säger om 20 minuter.
Ursäkta mig. Finns det någon situation där hon kan ta av sig kläderna?
Åtminstone en tagning?
I så fall kan jag ge er en autentisk reaktion...
Får jag prata i enrum med honom?
Du vet inte hur länge jag har drömt om att få höra det.
-Vad är det? -Ingenting.
Okej, George, fortsätt göra det du gör.
Vi går närmare in. Audrey, dra ner badrocken runt axlarna.
Patrick, du kan föreställa dig resten.
Tänk hur många fler patienter ni skulle få-
-om ni utnyttjade er gratis publicitet.
Om jag måste ge dig 200 dollar är det inte gratis.
Du får tillbaka det med ditt namn i eftertexterna.
Särskilt tack till dr Elise Brisco, den vänliga tandläkaren.
Tandläkaren som bryr sig om folks drömmar.
Tänk på saken.
Och vilket leende.
Det är brottsligt att hålla dig bakom skrivbordet.
Kan du göra oss äran att spela en gästroll i filmen?
-Dawson... -Ta bort ringklockan.
-Visst. -Toppen.
-Förlåt? -Med ljuset genom fönstret...
...ser man igenom Audreys klänning.
Jag vet.
-Vet du? -Ja.
Jag har väntat på effekten hela dagen. Vi behöver den för helbilden.
Kommer det här att funka?
-Perfekt. -Vet hon om det?
Självklart. Jag gör det inte utan att fråga henne.
Vad gör den här ungen med min affär?
Ingenting. Vi ställer tillbaka allt som det var.
Du lovade att vara klar innan klockan 14.00 också.
Jag kan inte blockera den där gatan längre, Joey.
-Hon är 17.00. -Bra, det är polisen.
Konstapeln, visa ut ungarna.
-Något på tok, Joey? -Nej, allt är som det ska.
Jag förstår att vi dröjer längre än väntat-
-och uppskattar att du låter oss vara här, men vi behöver bara...
Det är fredag.
Vet ni vad folk gör på fredagskvällar?
-De hyr film. -De hyr film.
Exakt, och det är därför jag vill få ut dem härifrån.
-Vi behöver 10 minuter. -Vet du vad?
Kan vi prata om saken utanför?
Tack.
Okej, vad gör vi nu?
Vi filmar medan Doug distraherar honom.
-Och om det inte går? -Mutor.
Vi har inga pengar.
Vi har snygga tjejer, vilket är valuta i många länder.
Hur kan du skämta just nu?
Vi är inte färdiga med scenen, det mörknar, vi blir utsparkade...
Hör du.
Utan kaos blir det inga lyckliga olyckor.
Hejsan.
Varför filmar vi inte, Leery?
Ljuset är perfekt.
Huvudrollsinnehavaren är...perfekt.
Vad gör du här?
Din sexiga mamma gav mig ett erbjudande jag inte kunde motstå.
Jag mejlade bara ditt manus till honom.
Det tog mig två dagar att ladda ner det.
Men sedan insåg jag att det var lysande.
Det är ett perfekt projekt för Todd att delta i.
Så jag är med, redo att ställa upp med vad du än behöver.
-Jag behöver en fotograf. -Okej.
-Och kameraoperatör. -Okej igen.
Ge mig en espresso, så är jag redo.
Det ska bli. Todd, jag är regissör nu.
Det stämmer, och en jäkligt bra sådan.
-Jag går. -Joey, får jag...
Tänk inte ens tanken.
Okej, hör på allihopa. Skynda er.
Den här mannen har en film att göra-
-och vi ska hjälpa honom, om vi så dör på kuppen.
Då ska vi se om jag förstår.
Tror du att man blir odödlig om man äter broccoli varje dag?
Exakt.
Problemet är att de här broccolibitarna är enorma.
Jag är mer av en "broccolini"-kille.
-"Broccolini"? -Exakt.
Iväg med dig nu.
I Kalifornien är det här en vanlig förfrågan.
Glöm det. Kommer inte på fråga.
Jag förstår att du tvekar.
Men det är viktigt för karaktären.
För er alla tre. Det förklarar dynamiken.
Kommer inte på fråga, sa jag.
Vad flinar du åt?
-Hon kan inte simma. -Hon...
Nej, tack. Jag försöker sluta.
Det är inte för att äta.
Du måste hacka de här och ge dem till Todd.
Du är hans nya assistent.
Jag är färdig för idag. Kan ingen annan göra det?
Någon som inte hade en tidig start?
Nej, kom igen. Upp med dig.
Det finns värre divor än du som behöver service.
-Okej! -Tack.
Okej.
Stick härifrån!
Och bryt!
Toppen! Vi tog den.
Bara en liten donation.
-Är du säker på att jag inte är gay? -Ja, visst.
Det hade förklarat mycket.
Varför skulle jag annars hata grannflickan?
Varför umgås jag med en filmnörd istället för att åka till Frankrike?
Du kanske inte är redo för Frankrike.
Du kanske hade en dålig uppväxt och inte är mogen än.
Han måste ha varit bra på att kyssas, den homosexuelle killen.
Du har inte lyssnat på mig.
Har du arbetat i en restaurang förut?
Ja, jag jobbade i ett kök i Boston.
Jag lärde mig av en av de bästa kockarna, men nu gör jag det här.
Och vad är det?
Ärligt talat hjälper jag bara en vän.
-Tack. -Vet du vad?
Gå ingenstans. Jag kommer strax med växeln.
-Hej. -Hej.
Du minns mig inte, va?
Nej, men jag önskar jag gjorde det.
Du har ändrat din pitch sedan i morse.
Receptionisten från tandläkaren. Jag är ledsen.
Nej, du kommer verkligen inte ihåg mig.
Kom igen. Från high school?
Du sårar mitt ego lite grann.
Du brukade följa efter mig överallt.
Det var lite patetiskt-
-men här är vi nu, fem år senare-
-och du vet inte ens vem jag är.
Här får du, Kristie.
Trevligt att ses igen, Pacey.
-Kristie? -Ja.
-Kristie Livingstone. -Kristie!
Gardinerna i köksfönstret är hemska.
Hur står Gale ut med dem?
Jag ska meddela inredningspolisen.
Hur mår du?
Du sitter här på verandan och tittar på alla.
Det är trevligt att se alla barn tillsammans igen-
-en sista dag i Capeside.
En sista dag. Snälla.
Det blir inte någons sista dag i Capeside.
Vi kommer säkert att ha skäl till att komma tillbaka-
-och vi flyttar bara till New York.
Det är inte som att vi...
Dör.
Det stämmer. Det gör vi inte.
Vi påbörjar bara-
-ett nytt kapitel i våra liv tillsammans.
Ett väldigt långt och trevligt sådant.
Saknar du det här stället?
Varje dag.
Ångrar jag att jag lämnade det?
Aldrig.
Hej.
Hej, Dawson.
-Hur är det med er? -Bra, vi mår bra.
-Aldrig bättre. -Bra.
Jag vill inte störa, men...
-Taxin är här. -Det är inte det. Du...
Ni är med i bilden.
Okej.
Jag kan inte tänka mig ett bättre sätt att ta farväl av vår granne.
Capesides Frank Capra? Nej. Kom hit.
Hej då.
-Vi älskar er.
-Hej då. -Hej då.
-Vi älskar er. -De tänker aldrig åka, eller hur?
-Jag tror inte det. -Hej då!
Hej då.
Vi kommer att sakna er!
Vad är det här för känsla?
Det känns som att allting blir mindre och mindre.
Allt är fortfarande där, men jag kan inte ta på det.
Jag tror det kallas "adjö".
Jag kommer och tar dig.
Sanningen? Jag talar sanning. Varför skulle jag ljuga?
Pacey Witter, häftig, världsvan ungkarl?
Du har rätt, jag ljög om det.
Men jag seglade på Karibiska havet och ägde en BMW ett tag.
Jag lovar att det är helt sant.
Jag förstår. Så efter en djup introspektion-
-har du återvänt till där du började.
Kom igen, jag är inte precis där jag började.
-Jag pratar ju med dig. -Ja.
Ja, det gör du.
Du gjorde åtminstone det.
-Gjorde? Nej, går du? -Jag är ledsen.
Jag måste gå. Jag borde ha gått för länge sedan, men...
-Du kan ringa mig. -Verkligen?
Du borde ringa mig.
Här.
Det ska jag, absolut.
-Hej då, Pacey. -Hej då, Kristie.
-Var inte det där... -Kristie Livingstone? Ja.
-Pratade hon med dig? -Hon pratade med mig.
Flirtade med mig. Gav mig sitt nummer.
Du vet väl vad det här betyder?
-Hon är som en... -En metafor, jag vet.
Hon är alla tjejer du inte trodde du kunde få på grund av din osäkerhet.
Exakt.
Och att alla normala tjejer som inte har skönhetsopererat sig-
-tjejer som jag, Jen, Audrey och Andie...
Att vi har berättat för dig att du inte är en nolla i fem år-
-betyder ingenting för dig.
Förlåt, du tappade bort mig.
Ska jag förklara metaforen igen?
Varför pratar jag med dig?
Hej, jag har en beställning att hämta. Namnet är Potter.
-Just det, den är på väg. -Tack.
-Så hur går det? -Hur går vad då?
Du vet vad jag pratar om.
Det är inte försent för dig att ta reda på det själv.
Jag skulle bli tvungen att ta tillbaka mina sista ord härom dagen-
-och jag tror faktiskt på dem.
Så jag hoppades att du kunde ge det här till Dawson istället.
Det är inte allt, men det var allt jag kunde skrapa ihop på en dag.
Jag ger honom resten när jag får tag i det.
Jag hoppades du kunde ge det där till honom-
-och hälsa honom att jag säger gratulerar, och allt det där.
Det kunde jag göra.
Men det tänker jag inte.
För du hade rätt, Pace.
Det här är inte min kamp.
Det har det aldrig varit...
...och det kommer det aldrig att bli.
Tänker du två dina händer från oss båda efter alla dessa år?
Jag tänker försöka.
Sköt om dig.
Okej.
Vi är vänner, okej?
Oavsett hur mycket hår vi får på kroppen.
Okej?
Okej.
Och vi kommer aldrig att prata om det här igen. Okej?
Visst.
Varför var du tvungen att nämna det här?
Bryt. Perfekt.
Tack för en utmärkt första dag, allihop.
Det var allt. Vi ses i morgon.
Okej.
Tack.
Tack så mycket.
Jag ber om ursäkt.
-Gammal vana. -Nej, stanna där.
Stanna där. Du räddade mig idag.
Det stämmer, din lille skit.
Mina fötter värker.
Har du sympati för småfolket?
Vill du be om ursäkt till alla i teamet du förolämpade?
Det får mig att vilja bli producent.
Något annat jag kan göra för dig, mr Carr?
-Kalla mig Todd. -Jag har redan försökt med det.
Du bad mig kalla dig mr Carr.
Jag gillar dig. Du är sexig.
Men du är något av en sköka, va?
Kallade du mig precis för ett fnask?
Jag menade det på ett bra sätt.
Det finns en sak du kan göra för mig.
Ryggmassage. Nu.
-Du måste skämta. -Kom igen, du vet att du vill.
Kom igen, ge mig en ryggmassage.
Se hur det känns att vidröra en riktig regissör.
Dawson hade rätt.
Du är en arrogant liten jävel.
Vem, jag? Jag är bara missförstådd.
Oss emellan är det bara en fråga om tid.
Förr eller senare kommer en tjej att tycka att det är charmerande.
Okej.
Det är bra.
För bra...
...faktiskt.
Du kan få en kille att be en tjej komma upp till rummet för en stänkare.
Vad säger du?
Absolut.
Hej.
Hej, varför är du fortfarande här?
Jag tänkte stanna för att gratulera dig.
Om någon var bra idag så var det tack vare dig.
Jag har dig att tacka för det här.
Det må vara sant...
...men du kan spara talet till Sundance-festivalen. Jag är trött.
Sov över.
Och vad skulle vi kalla det?
Livet imiterar konsten som imiterar livet?
Jag är för trött för att klura ut det.
Det är okej om du inte vill. Jag förstår.
Det är lite konstigt.
Och lite farligt.
Vad menar du?
Jag vet inte.
Tänk om du skulle vakna och du var 15 igen.
Det lustiga är...
...att jag inte känner så längre.
När jag såg dig filma de där scenerna idag...
...var det som att en tyngd lyftes från mina axlar.
Ja.
Jag vet vad du menar.
Att göra den här filmen kommer att spara pengar på terapi.
-Det var en bra dag idag. -Den bästa.
Hur många riktigt bra dagar kommer vi att uppleva i våra liv?
Jag vet inte.
Vem vet hur många man får?
När de väl kommer hoppas jag att du är i närheten-
-åtminstone för några stycken.
Jag med.
Så hur skulle du beskriva din film?
Om någon frågade dig, vad skulle du säga?
Jag skulle säga...
...att den handlar om en flicka som ville ha mer än hon hade...
...som växte upp för att inse att hon redan hade allt hon ville ha.
Jag gillar det.
Jag vill inte blunda.
Varför inte?
Jag är rädd att du är borta när jag öppnar dem.
Blunda, Dawson.
Hej.
Vad gör du här?
Samma sak som du, antar jag.
-Jag kom för att... -För att träffa Joey?
Ja, jag med.
Jag fattar.
Joey Potter, amatörfredsskipare.
Så var är hon?
Jag vet inte, men hon kommer nog inte.
Hon tror att du och jag kan lösa det här mellan oss.
Det kommer inte att hända.
Jag vet, jag sa det till henne.
Men vi pratar om en tjej som inte har lyssnat på ett enda ord-
-du eller jag har sagt till henne.
Jag sa: "Hör på, Jo.
Det blir aldrig detsamma mellan mig och Dawson igen."
Hon lyssnar inte på mig.
Du känner henne. Hon är envis.
Om hon inte kommer så går jag. Jag måste vara någonstans.
Vänta lite.
Du sa en del skitsaker förut.
Ja, du med.
Ja, det gjorde jag.
-Och jag menade dem. -Jag vet.
Jag med. Jag vet inte hur vi ska gå vidare.
Det kanske vi inte gör.
Det kanske är nu vi inser att vi inte kan gå vidare-
-eller gå tillbaka till hur det var förut-
-och att vi inte kan göra något åt det-
-eftersom vi inte är samma personer vi var på den tiden.
Det enda sambandet mellan oss är att vi älskar samma kvinna.
Det går alltid tillbaka till det, eller hur?
Ja, det gör det, och vet du vad?
Jag ångrar inte en sekund jag tillbringade med henne.
Jag tror inte du gör det heller.
Faktum är att jag tycker att vi har tur.
Att en sådan kvinna-
-ens skulle tillkännage oss.
Det är logiskt.
-Vad då? -Varför det inte funkade för oss.
Det enda vi ville ha var henne.
Så mycket att det förstörde vår vänskap.
Och i slutändan ville hon bara att vi skulle bli vänner igen.
Okej, jag ska fråga det här en gång, och aldrig igen.
Är det möjligt?
Att vi kan bli vänner igen?
Allt är möjligt.
Okej. Det här är till dig.
Vad är det?
Jag tog mig friheten att kontakta-
-ett antal affärsmän för att be dem investera i en ung regissör.
De var sympatiska, men det var en tandläkare-
-som av någon anledning tror att hon är skådespelerska-
-så du kanske måste ge henne en liten biroll.
Jag bara varnar dig.
Tack.
Ingen orsak.
Bryt!
Jag brukade vara rädd för så många saker.
Det var allt!
Att jag aldrig skulle växa upp-
-att jag skulle bli fast på samma ställe för alltid...
...att jag aldrig skulle nå mina drömmar.
Men det är sant som det sägs.
Tiden spelar spratt.
Ena dagen drömmer man, nästa dag är drömmen verklig.
Och nu när den här rädda flickan inte följer efter mig överallt-
-så saknar jag henne faktiskt.
För jag har saker jag vill berätta för henne.
Att koppla av, muntra upp sig-
-och att allt kommer att ordna sig.
Jag vill berätta att träffa folk som gillar en-
-som förstår en och accepterar en-
-kommer att bli allt mer sällsynta.
Jen, Jack, Audrey, Andie, Pacey och Dawson-
-som bidrog till den jag är-
-de följer mig överallt.
Och när historien skrivs om på små sätt varje dag-
-växer min kärlek för dem.
Sanningen är att det var den bästa av tider.
Misstag begicks, hjärtan krossades, man lärde sig läxor-
-men allt det där är ett ljuvt minne nu.
Hur går det till?
Varför glömmer vi det dåliga och romantiserar det goda?
Vi kanske behöver tro att vår tid tillsammans betydde någonting-
-att vi var där för varandra under en viktig period i våra liv-
-en tid som vi aldrig kommer att glömma.
Det kanske inte var exakt såhär det gick till...
...men det var såhär det kändes.
Undertextning: Hampus Flink