Ia te uită!
BUDGE-IT MUTĂRI
Se pare că vom avea vecini noi.
Dacă băiatul ăla se descurcă cu o minge de fotbal
măcar pe jumătate cum plimbă cutiile alea,
Arlen High o să aibă de furcă.
Crezi că tatăl se pricepe la bowling? Așa pare.
Poate are nevoie de cineva cu care să joace.
Ia uite cum ridică cu picioarele.
Cred că se vor acomoda numai bine.
Salut, băieți! Ce vă aduce prin Arlen?
Familia asta ne-a angajat să le mutăm lucrurile.
- Să fiu al naibii! - Par japonezi.
- Eu cred că sunt chinezi. - De unde știi?
De obicei, japonezii au ochelari, costum și cravată și chestii de genul.
Oricum ar fi, tot vecini sunt.
Hai să-i salutăm.
Zici că vorbesc engleză?
Frate, chinezii ăștia... nu înțelegi o boabă din ce zic.
La ei totul e pe dos.
Salutare! Eu sunt Hank Hill și locuiesc alături,
adică vă sunt vecin și voi îmi sunteți prieteni.
Avem o mică comunitate aici.
Cum vi se pare până acum?
Eu sunt Kahn Souphanousinphone.
Se pronunță „Caan”, nu-i așa? Încântat de cunoștință!
Ce naiba încerci să faci?
Deci sunteți chinezi sau japonezi?
Locuit la mine în California 20 de ani, dar venit din Laos.
Laos. Suntem laoțieni.
De la ocean? Ce ocean?
Suntem laoțieni! Din Laos, tâmpitule!
E o țară fără ieșire la mare, din sud-est.
E între Vietnam și Thailanda.
Populație 4,7 milioane.
Deci sunteți chinezi sau japonezi?
Foarte incitant!
Parcă am călători în Orient, fără griji cu privire la diaree
sau închisoare pentru idei democratice.
La academia de frumusețe ne-au învățat
că oamenii nu sunt negri sau albi, nici galbeni sau roșii,
în ciuda culorii părului.
Am să invit noii vecini la cină.
Nu ne putem aștepta să spargă ei gheața.
Sunt timizi și rezervați prin natura lor.
Am citit undeva că limba chineză
are 72 de cuvinte pentru „orez”, dar niciun cuvânt pentru „prieten”.
„Salutare, oameni buni!”
„Salutare!” Ce-i porcăria asta?
Dacă vrei să trăiești în țara asta, învață engleza! Nu mă duc!
- Ai promis. - De ce să merg?
Aș putea să stau acasă, să comand KFC, să mă uit la Hee Haw și tot aia.
Kahn, te rog... Nu-ți enerva iar vecinul. Am fugit din Laos.
Am fugit din Anaheim. M-am săturat să fug!
Bună, Kahn.
Hank. Oh, fir-ar... Fir-ar să fie!
Superbă casă aveți!
Fără plumb, încă din 1988.
Soția mea, Minh, și fiica mea, Kahn Jr.
Eu sunt Peggy Hill.
În numele Arlen, Texas, vă urez bun venit în țara noastră.
Simțiți-vă ca acasă și descălțați-vă.
De ce? Tocmai ai curățat covorul?
Haide, Bobby! Mănâncă și tu ceva. Fata ta te-a luat.
N-am mai mâncat chop suey de vită.
Serios? Sărăcuța!
Am citit undeva că, în anumite părți din China,
carnea e la fel de rară ca hârtia igienică.
- Unde citit așa ceva? - Cine mai știe?
Fiind profesor suplinitor, citesc multe materiale educative.
- O fi fost pe o protecție pentru masă. - Ești profesoară.
Poate știi de ce rezultatele școlare din Arlen sunt atât de slabe.
Știu eu de ce. Nu era Kahn Jr. acolo să le ridice media.
N-o fi având băiatul meu cele mai bune rezultate la teste,
dar nu are aproape nicio absență. Spune-le, Bobby!
Sper că v-ați păstrat loc pentru renumita plăcintă cu măr.
Rețeta e un secret de familie,
divulgat de bunica mamei mele, apoi mie.
Într-o bună zi, i-l voi spune și eu lui Bobby.
- Măcar plăcinta a fost bună. - Trebuie să-mi dai rețeta.
Minh, știi că nu pot face asta.
Pot doar să vă pun o porție la pachet.
O reîncălzești pentru zece minute la...
Deja am divulgat prea multe.
Vă mai așteptăm pe la noi, da? Așa spun texanii „sayonara”.
Dumnezeule! Peggy Hill, ce picioare mari ai! Ca barca!
Așa m-a lăsat Dumnezeu!
Ia uitați! Sunt ca o fetiță cu pantofii mamei!
Bine. Am plecat!
Dragă, n-a spus-o cu răutate.
Nu-i frumos să vii în casa unei femei și să îi insulți picioarele!
Haide, Peg, mai știi când ai venit aici, din Montana?
L-ai insultat pe tata din greșeală.
Ziceai că e caniculă când erau 34 de grade la umbră.
Așa sunt și noii vecini.
Au nevoie de puțin timp și de Hank Hill să-i supravegheze.
Crezi că am picioare mari?
Nu. E doar mai multă suprafață de iubit.
Scuză-mă!
Ai grijă, Bobby! E un câine de luptă chinezesc.
Nu, e doar un West Highland Terrier.
- Ah, așa! Cum îl cheamă? - Cuțu'.
Așa e, Kahn Jr., e un cuțu', dar cum îl cheamă?
„Cuțu'”.
Și ea tot un cuțu', dar îi zicem Ladybird.
E Georgia Bloodhound, rasă pură.
Mama ei e urmașa lui James Earl Ray.
Sunt minunați copiii, nu-i așa?
Sunt prea mici să aibă frică și prejudecăți.
Vor învăța astea de abia prin liceu.
Asta e o lecție bună pentru noi toți.
Dă-te, te rog! Stai pe furtunul meu.
Uite, tată, Ladybird și Cuțu' se plac!
Sigură că da, fiule! Sunt vecini.
Știi, Kahn, tocmai am găsit un partener pentru scumpa mea Ladybird.
Dacă vrei un câine american pot...
Ce naiba? Dă-l jos de pe ea!
Ladybird a ta e ușuratică rău!
Nu e deloc ușuratică. E doar în călduri.
Modestia ei naturală i-a fost copleșită de hormoni.
Pentru numele lui Dumnezeu, leagă-ți câinele!
Leag-o tu pe a ta! Ea l-a sedus pe Cuțu'.
Asta e ridicol! Ladybird poate iubi doar un alt Georgia Bloodhound.
Știi ce cred eu, Hank Hill? Ești un țăran încuiat la minte!
Așa deci! Dacă sunt din Texas, sunt țăran!
Chinezii și stereotipurile lor stupide!
Afară de pe proprietatea mea!
Scuze, Ladybird, știu că nu ai vrut să faci nimic cu câinele ăla,
dar te-am legat totuși să-ți protejez virtutea și reputația.
Mamă!
Ia te uită!
Poate îți dă și ție Kahn mașinuța aia arătoasă de import.
Mai bine îmi tai eu mia de metri pătrați cu o Lady Bic
decât să împrumut mașina lui. Nu-mi place de el.
- De ce? Pentru că e chinez? - Nu.
- Credeam că-i coreean. - Care dracu' o fi diferența?
Nu-mi place de el. N-are nicio legătură cu originile lui.
Nu sunt un țăran. Din partea mea, poate să fie și de pe Marte.
Crede-mă, Hank, dacă ar fi de pe Marte, ți-ar păsa.
Mai ales că a furat și ultima picătură de apă potabilă a Pământului
s-o ducă pe planeta lui de origine...
Marte.
Nu mai pierde vremea, Luanne! Să ridicăm pizza aia
că se răcește brânza și se încinge ananasul.
Unde-i graba? Dacă nu ajungem în 30 de minute, e gratis.
Peggy Hill! Peggy Hill!
Stai! Mătușă Peggy, e Minh!
Oprește!
Minh, era să nu te recunosc.
Peggy Hill!
Îmi pare tare rău pentru cină.
Am pornit pe picior greșit. Trebuia să le țin pentru mine.
Minh, mulțumesc!
Ai dat dovadă de curaj cerându-ți scuze.
Înțeleg... Am fost și eu nou-venită în oraș, cândva.
Vom face un grătar mâine.
Ne-am bucura mult dacă ați veni.
Mulțumim mult, Minh! Venim cu mare plăcere.
Dacă ai nevoie de ajutor cu grătarul
sau dacă vrei doar să afli ce e un grătar, sună-mă!
Nu pot și nu vreau să merg, după cum a vorbit despre Ladybird.
Haide, Hank! Eu și Minh ne-am împăcat.
Trebuie să mergem. Dacă rămâi acasă,
vor crede că ai ceva cu Kahn doar pentru că e asiatic.
Ce ridicol!
Îl urăsc pentru că e nepoliticos și răutăcios.
N-are legătură cu ce ne-au făcut ai lui în al doilea război mondial.
Eu știu asta, dar ceilalți vor crede doar că Hank Hill e rasist.
Ce țară mai e și asta dacă pot urî un om doar dacă e alb?
Hank Hill, ai să vii la petrecere, ai să te prefaci că-l placi pe Kahn
și ai să bei până îți va plăcea de el.
Du-te!
- Salutare, Kahn! - Salutare, salutare!
Poftim!
M-am gândit că ți-ar fi utili 28 de litri de propan premium, pur.
Glumești? Nu, eu folosesc Mesquite.
Îi dă gust de fum cărnii.
Iar eu gătesc cu propan. Îi dă cărnii gust de carne.
- Hank Hill. - Nu-i nimic.
Unii oameni preferă Mesquite, alții preferă propanul.
Ne putem înțelege,
chiar dacă eu vând propan și accesoriile aferente...
Fie, pune canistra pe masă. Măcar nu mai zboară șervețelele.
- Kahn Souphanousinphone... - Bine.
Gazul tău mă onorează.
Cuțu' e exact ca mine,
e nou în oraș și are un singur prieten.
Așa e, dar măcar tu nu ești legată.
De-aș fi, mi-aș disloca umerii să ies.
Aș roade lesa. Sigur are gust de copertă de Biblie.
Știi ceva...
Hai să-l dezlegăm. Să stea împreună.
E distractiv cum se joacă de-a căluțul.
Așa, băiete! Du-te și joacă-te cu dragostea ta!
Vino înapoi! Ești îndrăgostit!
Cuțu'! Cuțu'! Nu, vino înapoi!
Uite-o pe Peggy Hill, cea mai bună prietenă a mea!
Cât de frumos arată în rochița galbenă!
Minh, ce dulce ești!
Îmi vine să te amestec cu gelatină și să te mănânc la desert!
Peggy Hill, uită-te la soții noștri!
Doi ca ei nu se înțeleg la fel de bine ca noi.
Noi ne înțelegem. Bărbați proști, femei deștepte!
Așa e în toată lumea!
Uite, Peggy Hill, am făcut plăcinta ta de mere.
Dar e imposibil, nu ți-am dat...
De unde ai rețeta bunicii?
Am descifrat-o și am îmbunătățit-o.
Lipsea ceva din rețeta ei: aroma!
- Poftim? - Am adăugat aromă de nucșoară.
E mult mai gustoasă acum. Nu-i așa, Peggy Hill?
Gustați, vă rog!
Doriți să gustați plăcinta?
E delicioasă.
Peggy, sinceră să fiu, mereu mi-a stat puțin în gât plăcinta ta,
dar asta e divină.
- Burgerii par să fie gata. - Nu încă.
- Ar trebui să-i întorci. - E prea devreme.
Bine.
- Cred că ar fi bine să-i întorci! - Nu! Lăsați-mă!
Te rog, Kahn, îi arzi. E prea multă negreală!
Ciocul mic și cască gura!
Așa ceva! E cel mai bun burger pe care l-am mâncat vreodată.
Stop! Nu vă împingeți! Avem suficient pentru toți
dacă trei persoane pleacă acasă acum! Glumesc!
Cuțu'!?
- Kahn Jr? - Da?
- De ce te cheamă „Kahn Jr.”? - Tata își dorea un băiat.
Și al meu, tot așa.
Tatăl meu e penibil.
Mă pune să exersez la vioară, cinci ore pe zi.
Al meu nu mă lasă la televizor mai mult de cinci ore pe zi.
Pe mine mă pune să memorez 2.000 de cuvinte pentru SAT.
E un mare autocrat.
Ce-i aia S-A-T?
Peggy, tot ce fac ei iese mai bine.
Întâi mașinile, apoi televizorul color, iar acum hamburgerul.
Cum reușesc oare?
Cu puțină nucșoară, Hank! Doar puțină nucșoară!
Peggy Hill!
Dacă tot i-a plăcut burgerul, îți dau rețeta
să-i poți face pe plac.
Puțin îmi pasă din ce țară provine.
Dacă faci așa un hamburger, ești în regulă.
Așa zic și eu!
A fost atât de bun încât mi-e ciudă că va fi digerat.
Așa e și cu praful de supă de ceapă.
Dacă pui puțin, nu-ți mai trebuie ceapă prăjită.
Dar tu, Dale? Câți ai băgat?
- Zero. - Cum adică?
Eu nu mănânc carne de câine.
Uitați cum văd eu lucrurile.
- Kahn v-a dat carne de câine. - Nu ne-a dat așa ceva!
E doar un stereotip oribil. Chinezii nu fac așa ceva.
Nu știu ce să cred.
Dacă ești suficient de nebun să pui nucșoară în plăcinta mea,
ești suficient de nebun să faci orice.
Și ce dacă ne-au dat carne de câine?
Cine suntem noi să judecăm alte culturi? Poate știu ei ceva!
Ce-i drept, ei au inventat hârtia!
Nu mai vorbi așa! Câinele e cel mai bun prieten al omului.
Tu ți-ai mânca cel mai bun prieten?
Sigur că nu!
Nu te referi la o barcă naufragiată, nu?
N-aș vrea să mă pun într-o așa situație.
Uite, putem rezolva acum disputa. Ne-a dat rețeta.
Uite aici! Scrie „carne tocată”, nu „carne tocată de câine”.
Carnea de câine tot carne e.
Exact, amice!
Voiam doar să scap de gustul ăsta oribil de pe degete.
Cuțu'? Cuțu'?
Alo? Hingherii?
Da. Alo? Caut un câine.
Câine dulce, dulce.
Avut grătar mare astăzi și nu mai e câine.
Cam 9-12 kg.
Dumnezeule, e adevărat!
Voi reveni. Hank Hill, ce surpriză plăcută!
Kahn, vino repede! A venit prietenul tău cel mai bun!
Nu, lasă!
Ce caută la tine aici?
E zgomot mare și nu te aud!
- Unde pleci, Hank Hill? Stai! - Nu te aud!
Crizantemele mele! Ce făcut la tine?
Mi-ai stricat curtea, țărănoi nebun!
N-o să-l găsim niciodată pe Cuțu'.
Știu. Luăm bicicletele?
Auzi, Ladybird e copoi. Poate l-ar găsi ea pe Cuțu'.
Da!
Haide, Ladybird!
Du-ne la Cuțu'!
Dumnezeule, Dale! Ai avut dreptate! Nu e nici urmă de câinele lor.
Minh vorbea la telefon cu un soi de măcelar de câini.
Făcea o comandă.
E foarte periculos.
Acum știu că știi și vor veni după tine.
- Așa zici? - Da.
Probabil vor trage cu săgeți. Așa procedează ei.
Vei crede că te-a înțepat un țânțar și vei muri.
Atunci vei știi adevărul.
De ce? De ce ar trage în oameni? Carnea de om e tare și fadă.
Ar trebui să vâneze alți câini!
Doamne! A luat-o pe Ladybird!
E încă udă. Poate mai avem încă timp.
Haideți, băieți! S-o salvăm pe Ladybird!
M-au lovit! Repede. Sugeți careva veninul!
Nu! Ladybird!
S-a întors țărănoiul psihopat.
De ce așa furios la el? Făcut ceva greșit la mine?
Tu i-ai insultat propanul.
Dar tu ai râs de picioarele uriașe ale lui Peggy Hill!
- Deschide, Kahn! Deschide, urgent! - Adu-mi bâta!
Știu că ești înăuntru!
Pleacă! Nu făcut nimic greșit!
Uite, Kahn, înțeleg că vedeți viața
diferit în partea voastră de lume,
din cauza aglomerării și a foametei, în mare parte,
dar ești în țara mea.
Ești nebun! Sun la poliție.
Dacă e să sune cineva la poliție, eu voi fi acela!
Te rog! Ce vrei de la mine?
O vreau pe Ladybird! Ai înțeles?
Dă-mi câinele înapoi sau ți-o iei!
Vai, ce m-ai speriat! Te pui cu mine?
- Tată, nu! - E numai vina noastră!
Am pierdut câinii.
Voiau să se joace împreună. I-am dezlegat
și au fugit. Acum nu-i mai găsim.
Ce-ați făcut? Adică, voi...
Câinii? Sunt în viață?
- Ce crezut la tine? - Păi, eu... Nimic.
- Ne pare rău! I-am căutat peste tot. - Așa e.
Bobby, ai încurcat-o rău de data asta.
Kahn Jr., ai ajuns într-un anturaj rău.
M-ai făcut să mă cert cu vecinul.
L-ai făcut să înnebunească!
Treci în camera ta!
Ce? Ai zis, „Treci în camera ta!”?
Și eu zic „Treci în camera ta!” Bătaie?
- Nu, domnule. Sunt împotrivă. - Așa și eu. Mi se pare o cruzime.
- La culcare fără desert? - N-a dat greș niciodată.
N-aș fi zis că un copil ar putea fi motivat
de o prăjitură cu răvaș și o felie de portocală.
O fi mică prăjitura, dar are multă înțelepciune,
iar portocala e dulce și zemoasă.
Știi, Kahn, poate le refuzăm copiilor deserturi complet diferite,
dar ambii pleacă la culcare flămânzi și asta e tot ce contează.
Păi... Se pare că nu suntem chiar atât de diferiți la urma urmei.
Vai!
- Ladybird! - Cuțu'!
Cuțu' Kahn!
Bun venit în cartier, Kahn!
Sou-pha-nou-sin-phone.
Spune-mi doar Kahn! N-am toată ziua la dispoziție.
Nu mai am timp! Dați-mi antidotul ăla, oameni buni!
E rețeta de Jambalaya a bunicii mele.
Fă-o mai puțin iute, mai condimentată. Adaugă nucșoară.
„Mai puțin iute, mai condimentată. Adaugă nucșoară.” Așa fac.
Rețeta mătușii Laverne de pui prăjit.
Prea mult Mrs. Dash, adaugă nucșoară.
„Prea mult Mrs. Dash.”
Asta e rețeta proprie de tocană de iepure.
Iepure! Chiar mâncați orice!