Teidän Korkeutenne.
Kerran, ei kovinkaan kauan sitten,
elimme lumotussa maailmassa,
jossa oli ylellisiä palatseja ja hienoja juhlia.
Vuosi oli 1916.
Poikani Nikolai oli Venäjän keisarikunnan tsaari.
Hei, kultaseni.
Juhlimme sukumme valtakautta, joka oli kestänyt 300 vuotta.
Sinä iltana -
yksikään tähti ei loistanut kirkkaammin kuin ihana Anastasia,
nuorin pojantyttäreni.
Hän rukoili, etten palaisi Pariisiin,
joten olin teetättänyt hänelle lahjan,
jotta eroaminen olisi helpompi meille kummallekin.
Minulleko? Onko se korurasia?
Paikkasi on keittiössä, Dimitri!
Katso.
-Se soittaa unilauluamme. -Voit soittaa sitä aina iltaisin -
ja kuvitella, että minä laulan.
Tuulessa, meren tuolla puolen
Kun kuuntelet tätä, muistat
Pian olet kotona kanssain mun
Päivänä joulukuun
Lue.
"Yhdessä Pariisissa."
Ihanko totta? Voi, isoäiti!
Emme kuitenkaan koskaan päässeet yhdessä Pariisiin,
sillä tumma varjo oli laskeutunut Romanovien suvun ylle.
Hänen nimensä oli Rasputin.
Luulimme, että hän oli pyhä mies, mutta hän oli petturi.
Vallanhimoinen ja vaarallinen.
-Miten uskallat palata? -Minähän olen uskottu miehenne.
Vai uskottu mies! Olet petturi. Häivy!
Luuletteko, että voitte karkottaa Rasputinin?
Minulle suoduin epäpyhin valtuuksin langetan päällenne kirouksen.
Sanokaa minun sanoneen.
Te ja koko perheenne kuolette kahden viikon kuluessa.
Minä en lepää, ennen kuin Romanovien suku on hävitetty.
Vihassaan Nikolaita ja tämän perhettä kohtaan -
Rasputin myi sielunsa, että sai voiman tuhota heidät.
Mene ja täytä synkkä tehtäväsi.
Sinetöi tsaarin ja hänen perheensä kohtalo -
lopullisesti.
Siitä hetkestä lähtien -
kansamme onnettomuuden kipinä roihahti liekkiin,
joka olisi pian tuhoava elämämme lopullisesti.
-Apua! -Pian, lapset!
-Soittorasiani. -Anastasia!
Tule takaisin!
Anastasia!
-Nopeasti! -Tulkaa palvelijoiden ovesta.
-Kiirehdi, Anastasia! -Tyttö karkaa, Rasputin!
-Soittorasia! -Menkää!
Täällä, toverit!
Missä he ovat, poika?
-Isoäiti! -Pysy mukana, kulta.
Rasputin!
-Päästä minut, ole kiltti. -Et pääse minulta pakoon.
Et koskaan.
Päästä irti!
Bartok!
Isäntä.
Kiirehdi, Anastasia.
-Isoäiti! -Tässä.
Tartu käteeni! Pidä kiinni kädestäni!
Älä päästä irti!
Anastasia!
Niin moni elämä tuhoutui sinä yönä.
Se, mikä oli aina ollut, oli nyt poissa ikiajoiksi.
Ja minun Anastasiani, rakas pojantyttäreni...
Häntä en nähnyt enää.
Kymmenen vuotta myöhemmin
Pietari on synkkä
Pietari on kalpea
Alusvaatteeni jäätyivät, kun seisoin täällä kaiken viikon
Vallankumouksen jälkeen elomme harmaata on
Luojan kiitos juorujen Ne auttavat jaksamaan
Oletteko kuulleet? Pietarissa huhutaan
Oletteko kuulleet, mitä kaduilla puhutaan?
Vaikkei tsaari selvinnyt, tytär ehkä eloon jäänyt
Prinsessa Anastasia
-Ei saa kertoa kenellekään -Se on huhu, taru, arvoitus
Näin kuiskaillaan kujilla tai ovenraosta
Se on huhu Se on osa historiaa
Isoäiti maksaa keisarillisesti
Sille, joka prinsessan takaisin tuo
-Vlad. -Dimitri. Tervetuloa, toverini.
Saisko ruplan taulusta? Se on aito Romanov
Ruhtinas Jusupovin pyjama Toverit, ostakaa!
Sain tämän palatsista On vuori turkista
Se voi olla kultaa kalliimpaa, jos se prinsessan on
Nyt meillä on teatteri.
Kaikki sujuu suunnitellusti. Puuttuu enää tyttö.
Ei enää väärentämistä eikä varastamista.
Meillä on kolme lippua pois.
Yksi sinulle, minulle ja Anastasialle.
Se on huhu, taru, arvoitus
Prinsessa Anastasia meidät vauhtiin saa
Meidät, ystäväni, kirjataan historiaan
Etsimme osaan tytön sopivan ja opetamme puhumaan
Puemme hienoksi ja viemme Pariisiin
Mieti, minkä palkkion isoäiti maksaakaan
Kuka muu siihen pystyisi, jos emme me?
Meistä tulee rikkaita
Pääsemme pois
Ja Pietarissa meistä juttua taas riittää
Oletteko kuulleet? Pietarissa huhutaan
Oletteko kuulleet, mitä kaduilla puhutaan?
Hei!
Oletteko kuulleet? Pietarissa huhutaan
Oletteko kuulleet? Mitä sanoo toveri?
Kiehtova arvoitus
Historian suurin huijaus
Prinsessa Anastasia
Elossa vai kuollut?
Kenpä tietää.
-Meille tulee ikävä sinua. -Anya!
Minulle tulee ikävä.
Sait työpaikan kalatehtaasta.
KANSAN ORPOKOTI
Menet suoraan, kunnes tulet tienhaaraan.
Siitä vasempaan.
-Kuunteletko? -Hei, kaikki!
Kuuntelen, toveri Flemenkova.
Olet ollut piikki lihassani siitä asti, kun tulit.
Olet kuin mikäkin Saban kuningatar!
Etkä se nimetön tyhjätasku, joka olet.
Kymmenen vuotta olen syöttänyt ja vaatettanut sinut.
-Olen tarjonnut sijan... -Tarjonnut sijan.
Miten sinulla ei ole aavistustakaan, kuka olit ennen,
-mutta muistat kaiken tuon? -Totta kai aavistan...
Tiedän. "Yhdessä Pariisissa."
Haluat siis Ranskaan etsimään perhettäsi.
Pikku Anya-neiti. Sinun on aika ottaa paikkasi elämässä ja jonossa -
ja olla siitä kiitollinen.
Yhdessä Pariisissa!
Ole kiitollinen.
"Ole kiitollinen, Anya."
Minähän olen kiitollinen, kun pääsen pois.
KALASTAJAKYLÄ
Toveri käski mennä vasempaan. Tiedän, mitä siellä on.
Olisin orpo Anya loppuelämäni.
Jos menenkin oikeaan, ehkäpä löydän...
Sen, jolta sain kaulakorun, on täytynyt rakastaa minua.
Tämä on hullua. Minäkö lähtisin Pariisiin?
Anna minulle merkki!
Vihje!
Edes jotain!
Minulla ei ole nyt aikaa leikkiä.
Odotan merkkiä.
Anna se! Voisitko jättää minut rauhaan?
Lopeta! Anna se takaisin!
Hienoa. Koira haluaa minun menevän Pietariin.
Hyvä on. Ymmärrän vihjeen.
Sydän, älä petä nyt Rohkeus, älä hylkää
Ei enää takaisin kääntyä voi
Aina sanotaan "Elämässä valintoja on"
Koskaan ei puhuta pelosta
Tai siitä, miten iso maailma on
Matkalla
Menneeseen
Jossain tällä tiellä Joku mua odottaa
Vuosien unet eivät voi pettää
Syli aukeaa Oon rakkaan turvassa
Vihdoinkin kotona
Nyt opin nopeasti
Matkalla
Menneeseen
Katsokaa, miten ihana koiranpentu.
Koti, rakkaus, perhe
Kai minullakin joskus ollut on
Koti, rakkaus, perhe
En ole koskaan itseni
Kunnes ne löydän
Askel kerrallaan Yksi toive, toinenkin
Kenpä tietää, minne tie tää vie
Entiseen itseeni Tulevaisuutta etsimään
Sydämeni tietää haluaa
Olkoon merkki tää Omaksein tie jää
Vieköön se mut menneeseen
Ja kotiini
Viimeinkin
-Lippu Pariisiin, kiitos. -Maastapoistumislupa.
-Poistumislupako? -Jos ei ole lupaa, ei tule lippua.
-Dimitri voi auttaa. -Mistä löydän hänet?
Vanhasta palatsista, mutta et kuullut tätä minulta.
-Mene jo. -Vai Dimitri!
-Kiva, erittäin kiva. -Näytänkin ihan prinsessalta.
-Tanssin kuin höyhen. -Kiitos. Seuraava, kiitos.
Isoäiti, Anastasia tässä.
Voi veljet.
Se siitä sitten.
Viimeinen kopeekkamme meni tähän kirppuiseen teatteriin,
emmekä löydä Anastasiaksi sopivaa.
Löydämme vielä. Hän on jossain aivan nenämme alla.
Älä unohda. Korurasia saa leskikeisarinnan uskomaan mitä vain.
-Etsin... Anteeksi vain. -Sitten olemme jo tuhlaamassa ruplia.
Pooka!
Missä sinä olet?
-Kuulitko jotain? -En.
Onko täällä ketään?
Tämä palatsi...
Ihan kuin muistaisin tämän unesta.
Tanssivia karhuja, maalattuja siipiä
Asioita, joita melkein muistan
Laulua joku laulaa
Päivänä joulukuun
Joku suojassaan lämmön suo
Hevoset laukkaavat lumimyrskyssä
Varret tanssivat kauniisti
Halki muistojeni
Joku suojassaan lämmön suo
Hevoset laukkaavat Lumimyrskyssä
Varret tanssivat kauniisti
Halki muistojeni
Kaukana, aikain taa
Hehkuu harvaan kuin hiillos
Asiat, joita sydämeni tunsi
Asiat, joita se muistaa haluaa
Laulua
Joku laulaa
Päivänä joulukuun
Hei! Mitä sinä teet täällä?
Hei!
Hei! Pysähdy nyt!
Seis! Odota nyt vähän!
Miten sinä pääsit tä... tänne?
-Anteeksi, lapsikulta... -Näetkö saman kuin minä?
En.
-Kyllä, kyllä. -Koira.
-Oletko sinä Dimitri? -Onpa söpö.
Ehkä. Se riippuu siitä, kuka kysyy.
Olen Anya. Tarvitsen matkustusluvan.
Sinun puoleesi kannattaa kuulemma kääntyä.
Miksi kiertelet minua? Olitko entisessä elämässä korppikotka?
-Anteeksi, Enya. -Nimeni on Anya.
Anya. Sinä vain...
Sinä vain näytät aivan samalta kuin...
Antaa olla. Puhuit jotain matkustusluvista.
-Niin. Haluaisin päästä Pariisiin. -Pariisiinko?
Kukas tämä oikein on?
-Se pitää minusta! -Kiva koira.
Saanko kysyä jotain... Anya, eikö niin?
Onko siihen sukunimi?
No, itse asiassa... Tämä kuulostaa ihan hullulta.
En tiedä sukunimeäni.
Minut löydettiin, kun olin kahdeksanvuotias.
-Ennen kuin täytit kahdeksan... -Tiedän, että se on outoa,
mutten muista. En muista menneisyyttäni.
Sehän on täydellistä.
Minulla on yksi johtolanka, ja se on Pariisi.
Joten voitteko auttaa minua vai ette?
Vlad, liput.
Mielellämme. Hassua kyllä,
VENÄLÄINEN SIRKUS
olemme itsekin menossa Pariisiin.
Ja minulla on... No tämä ei, mutta minulla on kolme lippua.
Valitettavasti kolmas on hänelle, Anastasialle.
Saatamme suuriruhtinattaren yhteen isoäitinsä kanssa.
Sinussa on samaa näköä.
-Siniset silmät. -Romanovin silmät.
-Nikolain hymy. -Aleksandran leuka.
Hänellä on jopa isoäidin kädet.
Hän on saman ikäinen ja mallinen.
Luuletteko te muka, että olen Anastasia?
Sanon vain, että olen nähnyt tuhansia tyttöjä,
eikä kukaan näytä yhtä paljon suuriruhtinattarelta.
Tiesin, että olet hullu, mutta olettekin mielipuolia.
-Et muista, miten kävi. -Ei tiedetä, miten hänen kävi.
-Etsit omaisia Pariisista. -Hänen ainoa omaisensa on siellä.
-Onko se koskaan tullut mieleesi? -Ettäkö olisin keisarin sukua?
On vaikea kuvitella olevansa ruhtinatar,
kun nukkuu kostealla lattialla.
Jokainen yksinäinen tyttö haluaisi olla prinsessa.
Ja jossain yksi pikkutyttö on.
Anastasia-nimihän tarkoittaa, että hän on vielä nouseva.
Voisimmepa auttaa, mutta kolmas lippu on Anastasialle.
Onnea matkaan.
Mikset kertonut suunnitelmastamme?
Tyttö haluaa vain Pariisiin. Miksi jakaisimme palkkiorahamme?
Lähdimme liian hätäisesti.
Ei hätää. Tilanne on hallussa.
Kävele silti vähän hitaammin.
Kolme, kaksi, yksi...
Dimitri!
Aivan hyppysissämme.
-Odota! -Huusitko minua?
Jos en muista, kuka olen, voin kai olla prinsessa tai ruhtinatar tai mikä lie.
-Jatka. -Jos en ole Anastasia,
keisarinna huomaa sen, ja se on vain erehdys.
-Kuulostaa mielekkäältä. -Mutta jos olet prinsessa,
tiedät vihdoin, kuka olet, ja löydät perheesi.
Vlad on oikeassa. Pääset Pariisiin.
Aivan.
Saanko esitellä Hänen Korkeutensa suuriruhtinatar Anastasia.
Pooka, pääsemme Pariisiin.
-Koira jää tänne. -Koira tulee mukaan.
Ei. Koira ei tule.
-Tuleepa. -Olen allerginen.
Anastasiako?
Yksi pieni pulma vain. Anastasia on kuollut.
Kaikki Romanovit ovat kuolleita. He ovat kuolleita kuin kivi.
Enkö ole oikeassa? Miten voisi olla Ana...
Ei ole totta. Pitäisikö uskoa, että tuo heräsi kaikkien vuosien jälkeen,
kun joku tyyppi väitti tyttöä Romanoviksi?
Hyvä on, tajuan jo.
Eiköhän tuo hehkuminen ja savuttaminen ala riittää.
Jos tuo heräsi henkiin,
sen täytyy tarkoittaa, että Anastasia on elossa.
-Jätä koira tänne. -Enkä jätä.
-Ja se on hän! -Kiire junaan.
Hätätilanne!
Apua!
Kuuma!
Voi pojat.
Se sattui.
Kuka tohtii loukata rauhaani?
Ulos täältä!
Sinäkö siinä, Bartok?
Oletko hengissä, isäntä?
Tavallaan.
Se pullahti ulos.
-Jotain on tapahtunut. -Niin on.
Tiesin sen. Tunsin, miten pimeän voimat muhivat.
En ole yllättynyt, koska näin Anastasian.
Anastasianko hengissä?
Isäntä, huulesi...
Se Romanovin pentu!
Eikö olekin järkytys?
Kirouksetkaan eivät enää ole ennallaan.
Siksi olen jäänyt tänne tyhjyyteen.
Kiroukseni ei ole toteutunut.
Katso nyt minua. Minä hajoan.
Olen raunio.
Kun ajattelee, miten kauan olet ollut kuollut, näytät aika hyvältä.
-Ihan totta. -Niinkö?
Valehtelisiko tämä lepakon naama?
Älä nyt! Jo hetken sinussa oli entistä kipinää.
Kunpa en olisi kadottanut pimeän voimien lahjaa.
Se oli valtani avain.
Tätä relikvaariotako tarkoitat?
Mistä sait sen?
-Löysin sen... -Anna se!
Ei pidä olla niin ahne.
Vanha ystäväni, jälleen yhdessä.
Nyt saan suoritettua synkän tehtäväni,
ja Romanovin suvun viimeinenkin kuolee.
Yön pimeydessä Kääntyilin ja pyörin
Sen pahempaa painajaista ole ei
Pelästyin kuoliaaksi
Ruumis meni palasiksi
Sitten silmäni aukaisin Ja painajainen olin mä
Olin ennen Venäjän mahtavin mies
Kun tsaarin perhe petti mut, Se oli erehdys
Panin heidät maksamaan
Mut tyttö pääsi karkuun
Varo vain, Anya Rasputin herää elämään
Yön pimeydessä Paha tytön löytää
Yön pimeydessä Ennen aamua
Kosto on suloinen
Kun kirous toteutuu
-Yön pimeydessä -Tyttö poissa on
Hei, tytöt. Kuulkaahan...
Tunnen voimien pikkuhiljaa palaavan
Solmi vyöni Ja suihki tuoksua ylle
Kun palaset loksahtavat Tyttökin osansa saa
Näkemiin Anya, ylhäisyys
Näkemiin
Yön pimeydessä Kauhu iskee
Kauhun hallitsen
Yön pimeydessä Paha hallitsee
Pian tyttö tietää Että paha uni on totta
-Yön pimeydessä -Hän mennyttä on
Yön pimeydessä Paha hänet löytää
Hänet löytää
Yön pimeydessä Kauhusta tulee totta
Turmioon vie
Tässä on merkki
Suku loppuu
Yön pimeydessä
Herätkää, kätyrit Kuulkaa isäntää
Antakaa loistaa pahuuden
Yön pimeydessä
Etsikää hänet Lentäkää vinhaan
Yön pimeydessä
-Yön pimeydessä -Hän mun on!
NEUVOSTOTASAVALTOJEN LIITTO
Vai koira saa ikkunapaikan.
Älä näpelöi, vaan istu suorassa.
Olet suuriruhtinatar.
Mistä sinä tiedät, mitä he tekevät?
Asiani on tietää.
Yritän vain auttaa.
-Luuletko, että olen tsaarin sukua? -Totta kai.
Älä sitten komentele minua.
Tyttö tosiaan on omapäinen.
Se on inhottava piirre naisissa.
-Meillä oli huono alku. -Niin minustakin.
-Olen kiitollinen anteeksipyynnöstäsi. -Kuka on pyytänyt anteeksi? Minä...
Älä viitsi enää sanoa mitään. Minä vain suutun.
Ollaan sitten hiljaa.
-Olen hiljaa. -Hyvä.
Hyvä.
-Jäätkö kaipaamaan sitä? -Puhettasiko?
Ei, vaan Venäjää.
-En. -Se oli kotisi.
Se oli paikka, jossa ennen asuin.
-Kaavailet siis Pariisista kotia. -Mikä pakkomielle kodit ovat?
Jokainen normaali ihminen haluaa sellaisen.
-Lisäksi siellä on... -Mitä?
-Antaa olla. -Hyvä.
Onneksi tulit. Vie hänet pois silmistäni.
-Mitä olet tehnyt? -Minäkö? Hänpä.
-Tulen hulluksi. -Voi ei. Yllättävä ihastuminen.
Ihastuminenko tuohon laiheliiniin? Oletko hullu?
-Esitin vain kysymyksen. -Vai ihastuminen! Naurettavaa.
Viime kuussa matkustusluvat olivat siniset, mutta nyt punaiset.
-Matkaluvat, olkaa hyvät. -Miten töykeää!
Sitä tässä hallituksessa vihaan.
-Kaikki on punaista. -Punaistako?
Ehdotan, että siirrymme nopeasti tavaravaunuun.
Minä ehdotan, että poistumme junasta.
Hei.
Anteeksi. Luulin, että olit joku... Ai, se olitkin sinä. Ei sitten mitään.
-Meidän pitää mennä. -Minne?
Nenäni taisi murtua.
Mitä vauvoja miehet ovat!
Kyllä. Tämä sopii mainiosti.
-Anya jäätyy. -Sulakoon Pariisissa.
Tavaravaunuunko?
Ei kai meidän papereissamme ole mitään vikaa?
Ei tietenkään, Teidän Armonne.
En vain voinut pakottaa teitä matkustamaan kansan parissa.
-Mikä se oli? -En tiedä.
Siellä menee ravintolavaunu.
-Pois päältäni! -Yritän.
Dimitri!
-Mitä? -Joku on liekittänyt veturimme.
Jokin on vialla.
Odottakaa siinä. Käyn katsomassa.
Onko täällä ketään?
Menemme ihan liian lujaa.
Junassa ei ole kuljettajaa. Meidän pitää hypätä.
Sanoitko hypätä?
Sinun jälkeesi.
Sitten irrotamme vaunun.
Anna ruuviavain, kirves tai jotain!
Tässä.
VAARA RÄJÄHTEITÄ
Sieltä täytyy löytyä jotain parempaa.
Tämä toimii.
Menkää!
Mitä orpokodeissa oikein opetetaan?
Jarrut eivät toimi!
Käännä kovempaa!
Ei hätää. Raidetta riittää. Pysähdymme ennen pitkää.
Mitä sanoitkaan?
Nyt keksin, Vlad. Auta vähän!
Antakaa ketju!
-Et sinä. -Vladilla on muuta.
Ei!
Ja se olisit voinut olla sinä.
Jos selviämme, muistuta, että kiitän sinua.
Ei se mitään ota, jos ei annakaan. Varautukaa.
Tässä on pysäkkimme.
Vihaan junia.
Muistuttakaa, etten enää koskaan aja junalla.
Otahan rauhallisesti. Sinun pitäisi varoa verenpainetta.
Veljenpoika Izzie kupsahti yhtenä päivänä kesken mangon.
Stressi tappaa, ja se oli hedelmälepakko.
Ei syönyt lihaa eikä edes verta.
Miten ne voivat päästää tytön karkuun?
Ihan totta. Se on tosi järkyttävää.
Tämä relikvaario kai on sitten rikki.
Senkin typerys!
Otahan ihan rauhallisesti.
Muista, mitä sanoin stressistä.
Myin sieluni tästä.
Minun olemassaoloni on siitä riippuvainen,
ja sinä melkein tuhosit sen.
Tajuan. Se pitää ostaa, jos sen rikkoo.
Muistakin se, sinä kurja rotta.
Helppohan lepakkoa on syyttää.
Mitä sinä mutiset?
Anastasiasta. Voisinpa hoitaa homman puolestasi.
Antaisin tästä ja tästä ja sitten...
Ja potkaisisin häntä.
Mielessäni on jotain aivan muuta, jotain houkuttavampaa.
Jotain todella julmaa.
PARIISI - PIETARI
SAKSA - PUOLA
-Kävelemmekö Pariisiin? -Menemme laivalla Saksasta.
-Me siis kävelemme Saksaan. -Ei.
-Menemme linja-autolla. -Linja-autolla!
Sepä mukavaa.
Sophie, kultaseni! Vladi on tulossa.
Kuka on Sophie?
Hän on murea pieni suupala, lämmin kaakao talvisen retken päätteeksi.
Kiljaa-hontti kophiesta-sontti.
Hän on syntinen leivos täynnä kermaa ja naurua.
-Onko se henkilö vai leivos? -Hän on leskikeisarinnan upea serkku.
Luulin, että olemme menossa leskikeisarinnan itsensä luo.
Miksi menemme hänen serkkunsa luo?
-Dimitri. -No.
Ensin pitää saada Sophie vakuuttumaan.
Ei käy. Et sanonut, että minun pitää todistaa olevani suuriruhtinatar.
Esittäytyä ja näyttää kivalta, mutta valehdella!
Miten niin? Jospa se on totta?
Matkalla itseesi tuli nyt yksi pysähdys lisää.
Kuvittelin, että haluat viedä tämän loppuun.
Katso nyt minua. Minussa ei ole suuriruhtinatarainesta.
Mitä näet, lapsikulta?
Näen laiheliinin, jolla ei ole menneisyyttä -
eikä tulevaisuutta.
Minä taas näen kiehtovan ja tulisen nuoren naisen,
joka on monesti osoittanut maailman kuninkaallisiin verrattavaa arvoa.
Ja minä olen tuntenut osani kuninkaallisista.
Minä kuuluin näet tsaarin hoviin.
Joko olet valmis olemaan suuriruhtinatar Anastasia?
Mitä?
Siellä ei ole sinulle enää mitään, lapsikulta.
Kaikki on Pariisissa.
Alkakaa opettaa, hyvät herrat.
Muistan sen hyvin.
Synnyit palatsissa merenrannalla
Palatsissa rannalla
-Ihanko totta? -Kyllä.
Olit ratsailla vain kolmen vanhana
Minäkö ratsailla?
-Hevonen. -Valkea.
Irvistelit ja kokkia kiusasit
Heitit puroon
-Olinko villi? -Jo vain
Kiltiksi muutuit Kun isä vilkaisi
-Kuvittele sitä -Unohtunutta menneisyyttä
On paljon opetettavaa Ja aika sen kuin kiitää
Olen valmis.
Hartiat taakse, hyvä ryhti
Älä kävele vaan liidä
Tuntuu hupsulta
-Joko liidän? -Kuin vene
-Niiaat -Entä nyt?
Saat suukon kädelle
Tärkeintä on muistaa tää
Jos minä siihen pystyn Pystyt sinäkin
Se on sinussa
Se on helppoa
Seuraa perässäni Askeltarkasti
Sinäkin sen opit
-Istu suorassa -Älä hörpi stroganoffia
-En mieli stroganoffia -Kuin Romanovin sanoja
-Samovaari -Kaviaari
Herkut ja nukkumaan
Vasta kun osaat kaiken
Jos minä siihen pystyn Pystyt sinäkin
Ryhdistäydy, niin selviät siitä
Sano, se helppoa on
Ja se toteen käy
Sinäkin sen oppia voit
Seuraavaksi opettelemme tsaariperheen nimet.
Tässä on Kropotkin
-Upposi Potemkin -Jo vain
Vanja-eno vodkasta piti
-Selvisikö? -Ei
-Paroni Pushkin -Oli lyhyt
-Kreivi Anatoli -Syylä
-Kreivi Sergei -Hatussa
Lihavassa kunnossa
Sylissä aina kissa
Emme sanoneet sitä
Jos te siihen pystytte Pystyn minäkin
-Miten sen voit tietää? -Tiesin vain
Yhtäkkiä mä aivan toinen oon
Saat unelmamme toteen
Jos minä siihen pystyn
-Pystyt sinäkin -Ryhdistäydy
Niin selviät siitä
-Sano, se helppoa on -Niin se toteen käy
Sinäkin siihen pystyt
Helppo juttu
Pystyt siihen sinäkin
Ostin sinulle leningin.
Ostit minulle -
teltan.
-Mitä etsit? -Venäjän sirkus on vielä täällä.
Pue se nyt vain päällesi.
Šakkimatti.
Ihanaa! Suurenmoista!
Nyt olet pukeutunut tanssiaisiin.
Opit myös tanssimaan.
Dimitri.
En ole kovinkaan hyvä siinä.
Ja...
Yks, kaks, kol.
Ei, Anya. Sinä et vie. Anna Dimitrin viedä.
Tuo on kaunis leninki.
-Oletko sitä mieltä? -Olen.
Se oli kiva vaatepuulla, mutta parempi päälläsi. Kannattaa pitää sitä.
-Minähän pidän sitä. -Niin tietenkin.
Yritän vain sanoa...
Kohteliaisuudenko?
Totta kai, niin.
Yks, kaks, kol Ja yhtäkkiä
Näen sen silmäyksellä
Hän on säteilevä ja varma Syntynyt tähän asemaan
Opetin hänet hyvin Suunnittelin kaiken
Rakkaus pääsi unohtumaan
Miten sinulle näin kävi, Vlad?
Miten tästä selvitään?
Ei olisi pitänyt panna heitä tanssimaan
Minua alkaa pyörryttää.
-Huimaako sinua? -Kyllä.
Niin minuakin.
Se johtuu varmaan pyörimisestä.
Ehkä pitäisi pysähtyä.
Me olemme pysähtyneet.
-Anya, minä... -Niin.
Sinä pärjäät hienosti.
-Onko sinulla kaikki hyvin? -On, on.
Olen vain kateellinen. Katso häntä.
Hän nukkuu missä tahansa.
-Eikö olekin kaunis korurasia? -Korurasiako?
Oletko varma, että tämä on korurasia?
Mikä muu se olisi?
Jotain muuta. Jotain erikoislaatuista.
Se liittyy jotenkin salaisuuteen.
-Onko se mahdollista? -Mikä tahansa on.
Opetithan Dimitrinkin tanssimaan.
Hyvää yötä, Teidän Majesteettinne.
Kauniita unia, Pooka.
Siinä hän on, isäntä.
Täydessä unessa pikkuvuoteessaan.
Mukavia unia sinulle, prinsessa.
Menen pääsi sisälle, mistä et pääse minulta pakoon.
Tule!
Miten kaunista!
Mitä?
Pooka! Mitä nyt?
Anya!
Hei, päivänpaiste.
-Tule uimaan. -Hei.
Hyppää veteen.
Anya!
Anya, seis!
Ei!
Hyppää!
Romanovien kirous.
Hyppää!
Ei.
Herää, Anya!
Herää!
-Romanovien kirous. -Mikä?
-Mistä sinä puhut? -Näin kasvoja, monta kasvoa.
Se oli painajainen.
Ei mitään hätää.
Olet nyt turvassa.
Ei!
Ei taas!
Rauhallisesti.
-Nyt ei voi menettää päätään. -Olet oikeassa.
Olen rauhallinen.
Olen sydämetön.
Minulla ei ole minkäänlaisia tunteita.
Yhtäkkiä näen kaiken selvästi.
Minun pitää tappaa hänet itse henkilökohtaisesti.
Oikeastiko?
Tiedät, mitä sanotaan. Jos haluaa, että asia tehdään oikein...
-Sitten sinun pitäisi mennä pinnalle. -Aivan.
Minulla on niin rakkaita muistoja Pariisista.
Romanovien suvun viimeisen jäsenen tappaminen on niin herkullista.
Pitää mennä.
Olet kuollut. Miten aiot päästä Pariisiin yhtenä kappaleena?
Junalla.
Muistan sen niin hyvin.
Jašin-setä oli Moskovasta.
Boris-setä oli Odessasta.
Ja joka kevät...
Kävimme eväsretkellä rannassa sunnuntaisin.
Etkö keksi parempaa?
Sinun pitää nyt mennä. Näkemiin.
Ei enää.
Olen pahoillani. Luulin, että hän on aito.
Aito ihminenhän hän oli, mutta ei meidän aitomme.
Ensi kerralla meitä ei petkuteta. Aion keksiä oikein vaikeita kysymyksiä.
Ei.
Sydämeni ei kestä enempää.
En tapaa enää yhtään Anastasia-huijaria.
PARIISI
-Mistä Boris-setä on? -Jospa Sophie ei tunnista.
Tunnistaa. Olet Anastasia.
-Minä... -Mitä?
Äsken minulla ei ollut menneisyyttä, ja nyt yritän muistaa koko elämän.
Siksi sinulla on minut.
Mistä Boris-setä oli kotoisin?
Moskovasta kai.
Sophie Stanislovskievna Somorkov-Smirnoff.
Vladimir Vanja Voinitski Vasilovitš.
Tämäpä todellinen yllätys.
Mutta voi minua! Missä tapani ovat?
Tulkaa toki sisälle.
Tärisen aivan ihmetyksestä ja järkytyksestä.
-Kaikki kolme! -Saanko esitellä Hänen Korkeutensa -
suuriruhtinatar Anastasia Nikolajevna.
Voi taivaan vallat.
Hän ainakin näyttää aivan Anastasialta,
mutta niin näytti moni muukin.
-Missä olet syntynyt? -Pietarhovissa.
Oikein, ja millaisena Anastasia juo teensä?
En pidä teestä. Juon sitruunavettä.
Hyvä.
Lopuksi sinusta tämä on varmasti -
sopimaton kysymys, mutta vastaa mielikseni.
Miten pakenit Talvipalatsin valloituksessa?
Oli eräs poika.
Poika, joka oli töissä palatsissa.
Hän avasi seinän.
Anteeksi. Tämä on hullua. Seinätkö muka avautuvat.
Onko tyttö Romanov?
Hän vastasi joka kysymykseen.
Kuulitko, lapsi? Teit sen.
-Milloin tapaamme leskikeisarinnan? -Ette tapaa.
-Mitä sanoit, lemmikkini? -Keisarinna ei suostu enää.
Sophie, kirkas jalokiveni, keksit varmasti jonkin keinon,
että näemme leskikeisarinnan.
En hievahdakaan, ennen kuin saan vastauksen.
Pidätkö venäläisestä baletista?
He esiintyvät tänä iltana Pariisissa.
Leskikeisarinna ja minä rakastamme venäläistä balettia.
Käymme aina näytännöissä.
Se onnistui!
Tapaamme Hänen Keisarillisen Korkeutensa.
Saamme kymmenen miljoonaa ruplaa.
-Meistä tulee... -Mutta, Vlad.
-Hän on prinsessa. -Anya oli ainutlaatuinen.
Minäkin melkein uskoin häntä, ja Sophie...
Sophie haluaa ostoksille balettia varten.
Ostoksille Pariisiin. Voitteko uskoa?
Rakastavaisia
Tervetuloa Pariisiin, ystävät
Ota siitä kukkanen
Unohda, mistä oot
Olette Ranskassa Tulkaa, lapset
Näytän teille Mitä ranskalainen elämänilo on
Pariisi avaa joka sydämen
Joka kolkka sut ihastuttaa
Kävelet kaksituksin
Katuja kulkien
Pian koko Pariisi sulle laulaa
Pariisi sytyttää rakkauden
Sitä Freudkaan paranna ei
-Lempeä on ilmassa -Tanssitytöt show'ssa
Ranskalaiset taitavat sen
Pariisi avaa joka sydämen
Jos oot allapäin Tule Punaiseen myllyyn
Kun sydämesi sanoo "ei" Ranskalaiset sanovat "juu"
Kun luulet, ettet jaksa Nosta jalkaa ja tanssi
Kaikki cancania osaavat
Sinäkin cancania osaat
Pariisi paljastaa hänen menneisyytensä
Niin, prinsessa Sut vihdoinkin löysin
Ei enää esitystä Menet, ja se siitä
Pariisi avaa joka sydämen
Olet niin chic ja hyvännäköinen
Tanssitaan läpi yön
Murheet unohdetaan
Valon kaupunki
Missä ruusu on ruusu
Eikä koskaan tiedä, mitä edessä on
Pariisi avaa
Hänen
Sydämensä
Meidän ei tarvitse hermoilla mitään.
Anya on prinsessa.
-Tiedän, tiedän, mutta... -Etkä tiedä.
Minä olin Talvipalatsin poika.
Se, joka avasi seinän.
Hän on oikea, Vlad.
Anyamme on siis löytänyt perheensä.
Löysimme Venäjän kruununperijän.
-Ja sinä... -Poistun hänen elämästään.
-Mutta... -Prinsessat eivät nai kyökkipoikia.
Tiedän, mutta...
Viemme tämän loppuun asti minkään muuttumatta.
Sinun pitää kertoa hänelle.
Mitä?
Miten...
Miten kaunis olet.
Kiitos vain.
Sophie.
Katso. Tuolla hän on.
Kunpa hän muistaisi minut.
Kaikki menee hyvin.
Mennään. Aika on tullut.
Ota rennosti. Se menee hienosti.
Hengitä syvään. Se menee hienosti.
Odota tässä. Käyn ilmoittamassa sinut.
-Dimitri. -Niin.
Olemme kokeneet paljon yhdessä.
-Halusin vain... -Niin.
No...
Kiittää kai.
Niin, kiitos kaikesta.
-Anya, minä... -Niin.
-Minä... -Niin.
Halusin kai toivottaa onnea.
Onnea.
Tässä sitä mennään.
Ilmoittakaa Hänen Majesteetilleen,
että olen löytänyt hänen pojantyttärensä Anastasian.
Tämä odottaa oven takana.
Olen hyvin pahoillani, nuorimies,
mutta leskikeisarinna ei halua tavata ketään.
Sano röyhkeälle nuorukaiselle,
että olen nähnyt Anastasioita tarpeeksi loppuelämäkseni.
Menkää.
-Antakaa minun... -Jos suotte anteeksi,
haluaisin elää yksinäisen loppuelämäni rauhassa.
Saatan teidät ovelle.
Tulkaa nyt. Tulkaa ovelle.
En halua mitään pahaa.
Olen Dimitri. Olin töissä palatsissa.
Tuota en olekaan vielä kuullut.
Odottakaa! Älkää menkö!
-Jos kuuntelisitte... -Tiedän, mitä haluat.
Olen nähnyt sen ennenkin. Miehet kouluttavat neitejä.
-Jos Korkeutenne kuuntelisi... -Kuuntelitko itse?
Minulle riittää.
En piittaa siitä, miten kovasti olet tyttöä laittanut -
ja saanut hänet olemaan hän. Hän ei ole Anastasia.
-Tällä kertaa on. -Dimitri.
Olen kuullut sinusta.
Olet se huijari Pietarista, joka piti koe-esiintymisiä -
löytääkseen Anastasian kaksoisolennon.
-Mutta tulimme Venäjältä asti... -Muut ovat tulleet Timbuktusta.
Asia ei ole lainkaan niin.
Miten paljon tuskaa haluat aiheuttaa rahasta?
Viekää hänet pois.
Tyttö on suuriruhtinatar Anastasia. Jos puhutatte häntä, näette sen.
-Kaikki olikin valhetta. -Ei.
Käytit minua.
Olin osa huijaustasi viedä rahat.
Ei, ei lainkaan.
Se ehkä alkoi niin, mutta kaikki on muuttunut,
koska sinä olet Anastasia.
-Olet. -Lopeta!
Olet valehdellut alusta asti.
Minä en vain uskonut sinua vaan myös...
Anya, minä pyydän.
Kun puhuit seinän aukeamisesta, se poika...
-Se olin... -Ei!
En halua kuulla mitään, mitä sanoin tai muistin. Jätä minut rauhaan.
Sinun pitää kuulla totuus.
Teidän Majesteettinne.
-Hidasta, Ilja. -En ole Ilja.
-Enkä hidasta, ennen kuin kuuntelette. -Sinä! Miten kehtaat!
Pysäytä tämä auto heti paikalla! Pysäytä auto!
Teidän täytyy puhua hänen kanssaan.
Katsokaa häntä edes.
En suvaitse kiusantekoasi enää hetkeäkään.
Tunnistatteko tämän?
Mistä sait tämän?
Olette kärsinyt,
mutta hän on voinut olla yhtä hukassa ja yksin kuin te.
Mikään ei taida pysäyttää sinua.
Olen varmasti yhtä itsepäinen kuin te.
Mene pois, Dimitri.
Anteeksi. Luulin teitä...
Tiedän hyvin, keneksi minua luulit.
Kuka sinä olet?
Toivoin, että te kertoisitte.
Olen vanha ja väsynyt olemaan puijattavana ja huiputettavana.
En halua huiputtaa teitä.
Ja rahalla ei tietenkään ole sinulle merkitystä.
Haluan vain tietää, kuka olen.
Ja sen, kuulunko tähän sukuun.
Teidän sukuunne.
Olet hyvä näyttelemään.
Paras tähän mennessä, mutta olen saanut tarpeekseni.
-Piparminttuako? -Käsiöljyäni.
Aivan.
Kaadoin pullon.
Matto kastui läpimäräksi ja tuoksui aina piparmintulta.
Kuten te.
Makasin sillä matolla ja kaipasin teitä, kun olitte poissa.
Kun tulitte tänne, Pariisiin.
-Mikä tuo on? -Tämäkö?
Minulla on ollut se niin kauan kuin muistan.
Saanko?
Se oli meidän salaisuutemme.
Anastasiani ja minun.
Soittorasia.
Laulamaan minut uneen, kun olitte Pariisissa.
Kun kuuntelet tätä, muistat
Pian olet kotona kanssain mun
Päivänä joulukuun
Voi, Anastasia.
Minun Anastasiani.
Bartok, tuo kampa ja etsi hajuvettä. Haluan olla parhaimmillani.
Se vaatii paljon työtä.
Vauhtia sitten. Olemme menossa juhliin.
-Pariisiinko? -Niin.
Voisin opettaa muotitanssin.
Se alkaa näin, ja sitten lantio keikkuu villisti. Se on hurjan hauska.
Suuriruhtinatar Anastasia saa hetkensä.
Viis siitä!
-Sitten tapamme hänet. -Niin, ja sitten... Tapamme!
Mihin juhlat unohtuivat?
Siellähän me hänet tapamme. Murskaamme loiston hetkellä.
Ja taas ollaan murskaamassa.
Minä rukoilen.
Unohda jo se tyttö ja hanki elämä.
Hankin kyllä elämän, Bartok.
Hänen.
Nyt muistan, miten paljon heitä rakastin.
He eivät haluaisi meidän elävän menneessä.
Ei nyt, kun olemme löytäneet toisemme.
Katso tätä. Annoit minulle tämän piirustuksen.
Muistatko?
Muistan. Suutuin Olgalle.
Hän sanoi, että olin kuin possu aasin selässä. Hän oli oikeassa.
Naurussasi kuulen jälleen oman Nikini,
rakkaan isäsi.
Olet kuitenkin kaunis kuin äitisi -
Aleksandra, Venäjän keisarinna.
Kutsuitte, Teidän Armonne.
Kymmenen miljoonaa ruplaa, kuten lupasin, kiitoksieni kera.
Otan kiitoksenne vastaan, mutta en halua rahoja.
Mitä sitten haluat?
Valitettavasti en mitään, mitä voitte antaa.
Nuorimies, mistä sait soittorasian?
Sinä olit se palveluspoika, joka auttoi meidät ulos.
Pelastit meidän henkemme ja toit hänet takaisin luokseni.
-Silti et huoli palkkiota. -En enää.
Miksi olet muuttanut mielesi?
Sydämessäni on tapahtunut muutos.
Minun pitää mennä.
-Hei, Dimitri. -Hei.
Haitko palkkiosi?
Työni on tehty.
Nuorimies, kumarratte ja puhuttelette prinsessaa arvokkaasti.
-Se ei ole tarpeen. -Teidän Korkeutenne.
Onneksi löysitte etsimänne.
Samoin sinulle.
Näkemiin sitten, Teidän Korkeutenne.
Näkemiin.
Näytät suurenmoiselta.
Panetko pahaksesi? Et tietenkään. Olet hieno koira.
Jos satut joskus Pietariin, poikkea.
Nähdään, Vlad.
Poika hyvä.
Teet virheen.
Luota minuun. Nyt teen kerrankin jotain oikein.
Nähdään, koira.
En voi jäädä. En kuulu tänne.
-Hän ei ole siellä. -Tiedän sen. Hän...
Kuka ei ole?
Hieno nuorimies, joka löysi soittorasian.
Hänellä on varmaan kiire tuhlata palkkionsa mahdollisimman nopeasti.
Katsopa tuota tanssia.
Synnyit kimaltavien korujen ja hienojen arvonimien maailmaan,
mutta epäilen, onko tämä sitä, mitä todella haluat.
Totta kai on.
Löysin sen, mitä etsin.
Sain selville, kuka olen, ja löysin sinut.
Niin löysit, ja minä olen täällä aina.
Mutta riittääkö se?
Kultaseni.
-Hän ei ottanut rahoja. -Eikö?
Kun tiedän, että olet elossa, ja näen, miten olet varttunut naiseksi,
tunnen sellaista iloa, jota en uskonut enää tuntevani.
Minkä valinnan teetkin,
meillä on aina toisemme.
Isoäiti, etkö voi sanoa minulle...
Pooka.
Teidän vuoronne.
Pooka! Tänne, poika!
-Siinähän sinä olet. -Anastasia.
Anastasia.
Teidän Keisarillinen Korkeutenne.
Katsokaa, mitä kymmenen vuotta on saanut aikaan.
Te olette kaunis nuori kukka.
Ja minä olen mätänevä ruumis.
Nuo kasvot.
-Viimeksi nähty tällaisissa juhlissa. -Kirous.
Jota seurasi traaginen yö jäällä. Muistatko?
-Rasputin. -"Rasputin."
Halveksuttava perheesi tuhosi minut.
Ympäri mennään, yhteen tullaan, tullaan, tullaan.
Voi ei. Lopeta!
Olet nyt omillasi, isäntä. Tämä voi päättyä vain kyyneliin.
-Minä en pelkää sinua. -Se järjestyy kyllä.
Haluaisitko mennä uimaan jään alle?
Sano viimeiset sanasi, Anastasia. Kukaan ei voi pelastaa sinua.
Lyödäänkö vetoa?
Dimitri.
-Jos selviämme, kiitän sinua. -Myöhemmin.
Miten lumoavaa!
Yhdessä jälleen viimeistä kertaa.
Tämä on hupaa.
Ei.
Dimitri!
Varo!
Hyvästi, Teidän Korkeutenne.
Pidä kiinni!
Viimeinkin näen viimeisen Romanovin kuoleman.
Ei! Anya!
Kauan eläköön Romanovit!
Aivan.
En olisi itse osannut sanoa sitä paremmin.
Tämä on Dimitrin puolesta.
-Anna se! -Tämä on perheeni puolesta.
Revin sinut palasiksi.
-Ja tämä on sinulle. -Ei.
Voi ei.
Dimitri.
-Varo, varo. -Anteeksi.
Tiedetään. Miehet ovat vauvoja.
-Luulin, että lähdit... -Lähdinkin.
-Et ottanutkaan... -En voinut.
Mikset?
Koska minä...
Sinua odotetaan.
Hyvä isoäiti, toivota minulle onnea.
Olemme yhdessä Pariisissa taas pian.
He ovat karanneet naimisiin. Voi miten romanttista!
Tämä on täydellinen loppu.
Ei, vaan täydellinen alku.
Hei.
Sanonpa vain, että vau.
Nähdään taas.
Tekstitys: Minna Vierimaa