Otázky stále zůstávají.
Byl důvod ekonomický, sociální, nebo kulturní?
Nebo to byla jen lidská přirozenost?
Proč někteří něco udělali a jiní vůbec nic?
Výborně, pane Bowdene.
Rád vidím tentokrát více jedniček,
včetně Bowdenovy, samozřejmě.
ŽIDÉ POLÁCI UKRAJINCI BĚLORUSOVÉ ROMOVÉ ZLOČINCI HOMOSEXUÁLOVÉ
Tímto ukončíme téma holokaustu.
Pokud chcete vědět víc,
doporučuji naši knihovnu.
HITLEROVI POCHOPOVÉ
CYKLON
ÚNOR 1946
Tábory smrti
Dussander nadzvedl víko kotle.
VELITEL KONCENTRAČNÍHO TÁBORA KURT DUSSANDER
NA MOTIVY ROMÁNU NADANÝ ŽÁK STEPHENA KINGA
- Hádej, komu se líbíš. - Komu?
Becky Traskové.
O MĚSÍC POZDĚJI
Pozveš ji na rande?
Víš, o kom mluvím, ne?
Jo, znám ji.
- Popřemýšlím o tom. - Nepřemýšlej a pozvi ji.
Dobře? A...
Dáš mi poznámky z matiky z minulýho roku?
- Já věděl, že něco budeš chtít. - No tak, dává mi zabrat.
- Přinesu je zítra. - Skvělý.
Pozvi Becky na rande.
- Promyslím to. - Jo, ale...
- Co děláš pak? - Něco mám.
ODVAŽTE SE BÝT VŮDCEM
ŽÁDNÍ PRÁVNÍCI, OBCHODNÍCI, PRODAV+AČI
Už jdu!
Proboha.
Ano?
Co chceš?
Já...
Jestli něco prodáváš, nemám zájem.
Mám vaše noviny.
- Nic neprodávám. - Tak co chceš?
Chci si jen promluvit.
Promluvit?
Nemám, co bych ti řekl. Na shledanou.
Bergen-Belsen, Leden až červen 1943.
Osvětim, červen '43 až červen '44.
Pak jste byl v Patinu a potom jste zmizel.
Ale v roce 1965 vás zahlédli v Západním Berlíně.
Poslouchej, hochu...
Na tyhle hry nemám čas.
Běž pryč, nebo zavolám policii.
Zavolejte je.
Určitě by vás rádi poznali.
Co jsi zač?
Jmenuju se Todd Bowden. Nechtěl jsem vás vylekat.
Chci s vámi jen mluvit, můžu na chvilku dál?
Prosím, pane Dussandere.
Jenom proto, že jsi viděl staříka v pršiplášti a s deštníkem?
Nebylo to tak jednoduché. Fotky jsou aspoň 40 let staré.
Ale když jsem je srovnal se svými, věděl jsem, že jsem blízko.
- Ty jsi mě fotil? - Jo, ale i tak jsem si nebyl jistý.
Potřeboval jsem důkaz. Sejmul jsem otisky z vaší schránky.
Je to těžší, než se zdá.
Třikrát jsem se vracel do města, abych měl všechno.
Pak jsem počkal, až půjdete do kina.
Vzal jsi otisky z mé schránky.
Vyfotil jsi mě. Co jsi ještě udělal?
Kopii vašich otisků už jsem měl.
Jsou na seznamu hledaných izraelskou vládou.
Všechno je v databázi na univerzitě.
Jste v pořádku?
- Dáš si něco k pití? - Máte mléko?
Mléko?
Řekl jsi o tom svým rodičům?
Myslíte, že jsem blázen?
Musíte mít osm shodných otisků, aby je přijali u soudu.
Říká se jim markanty.
Najít jeden nebo dva, to jde, ale osm dobrých
- ...je dost těžké. - To zní velmi zajímavě,
ale obávám se, že všechna tvoje práce byla na nic.
Našel jsem jich 14.
Chlapče, to, co jsi udělal... Musím ti to vysvětlit,
protože tomu očividně nerozumíš.
Přestoupil jsi zákon.
Jako vy při pokusech na lidech v nízkotlakových komorách?
- To je přestoupení zákona. - K čertu s tím.
Volám policii.
Táta ti dá pořádně na zadek,
až tě vyzvedne na policii.
- Rodiče nevěří na tělesné tresty. - Měli by začít.
Volám.
Jmenuju se Denker.
Arthur Denker.
Jsem Američan.
Získal jsem občanství v roce 1955.
Volím.
Nemáš právo sem přijít a říkat o mně takové lži.
Mám vaše otisky. Mám vaše fotografie.
Tak nebo tak je dostanu ke správným lidem.
To se mi snad zdá.
Co chceš? Řekni.
- Chci o tom slyšet. - Slyšet co?
Příběhy. Všechno.
Co všechno?
Všechno, co se nám bojí ukázat ve škole.
Byl jste u toho. Dělal jste ty věci.
Nikdo o tom nemůže vyprávět lépe. To je všechno, co chci.
Pak vás nechám na pokoji. A jen abyste věděl...
Vše, co na vás mám...
otisky, seznam hledaných, všechny fotky...
jsou na bezpečném místě.
Jestli se mi něco stane, věřte mi, že je najdou.
Řekni mi, chlapče,
proč bych to měl udělat?
Protože jste zavěsil.
Dle výsledků vašeho testu soudím,
že jsme první kapitolu probrali příliš rychle.
KOMUNITA VS. SVOBODA
Kolik z vás si myslí, že ví, co je sociologie?
DIFUZE KULTURA
To jsem si myslel. Dobrá, přejděme ke druhé kapitole.
JEDNIČKA
O MĚSÍC POZDĚJI
Když už byli v komoře, jak dlouho to trvalo?
Minutu? Pět?
Ne, při kyanovodíku asi 15 minut.
Ale při oxidu uhelnatém to mohlo trvat hodinu, někdy víc.
Co se s nimi přesně dělo?
Byl to chaos. Ztráceli nad tělem kontrolu.
Zvraceli, neovládali moč ani stolici.
Ačkoliv plyn vycházel z otvorů ve stropě,
šplhali po sobě,
zoufale se snažili nadechnout čerstvého vzduchu.
- Zemřeli jeden na druhém. - Co děti?
Vespod.
Přežil to někdo někdy?
Jednou plyn nepůsobil.
Trubky byly poškozené, kyslík se smíchal s plynem.
Bylo to strašné. Hýbali se i po hodině.
Klopýtali po místnosti se skelnýma očima jako opilí.
Co jste udělal?
Poručil jsem přidat plyn, ale nevěděli jsme, že uniká.
Brzy sebou začali škubat, jako kdyby tancovali.
Někteří padli na kolena a smáli se vysokým, pronikavým hlasem.
Dokonce i dozorci se báli.
Nezabilo je to. Po dvou hodinách jsem tam poslal pět mužů s puškami.
Stmívá se. Máma si bude dělat starosti.
Sakra. Musím letět. Zítra tu můžu být v 15:15.
- Chci slyšet konec. - Konec?
Konec.
Lháři!
Todde, jsi vzhůru? Tak pojď. Joey je venku.
Řekni mu, že už jdu.
Myslela jsem, že už jsi půl hodiny vzhůru.
- Todde? - Asi jsem zase usnul.
Dnes večer v sedm mám schůzku s klientem.
V lednici je kuře a další věci
na sendvič.
To je v pohodě, najím se u pana Denkera.
Budete se celý večer dívat na televizi?
Říkal jsem ti, že se na televizi nedívá. Předčítám mu.
Nedělej si starosti.
Chci, abys ho pozval k nám.
Chceme ho s tátou poznat.
Jasný?
Policajt mi říká:
„Pane Denkere, jestli nevidíte silnici, neměl byste řídit.
Kolik mám zvednutých prstů?“
Řekl jsem mu, ať mě nechá hádat.
„Jeden?“
A tak jsem v Americe přestal řídit.
Od té doby jezdím autobusem.
Já toho taky moc nenařídím na kolečkovém křesle,
můj zrak už taky není, co býval.
To je běloocasý jelen.
- Vzpomínka na život v Karolíně. - Dick ho zastřelil v Yadkin River
- ...je to sedm, osm let. - Sedm.
Váš vnuk mi nikdy neřekl, že pochází z rodiny lovců.
- Zbraně mu do oka nikdy nepadly. - Vyniká v jiných věcech.
Baseball, to je jeho.
Arthure, určitě si nedáte doutník?
Myslím, že si dám jednu svou cigaretu.
Kdepak je mám?
- Pomůžu vám, Arthure. - Drahá...
Vaše laskavost mě zahanbuje. Děkuji vám za kouzelný večer.
No.
Arthure, můžu se vás zeptat na něco osobního?
Samozřejmě.
Co jste dělal za války?
Byl jsem v záloze, Viktore, jako většina mladíků.
Ale můj špatný zrak mě bohudík vyloučil z boje.
Většinu války jsem strávil ve vojenské nemocnici
praním prádla.
Dneska jsi nějak potichu.
Omlouvám se, ale já už to slyšel mnohokrát.
- Todde! - To je v pořádku.
Chlapec je jen upřímný. Je to výsada mladíků.
Výsada, které se muži musí někdy vzdát.
To mi připomíná...
Musel jsem být v prvním ročníku na univerzitě.
Byli jsme ve skupině tři nebo čtyři,
šli jsme na návštěvu...
Nejdříve se mí muži ve střelbě střídali, ale bylo jich tolik.
Do každé pece se nacpala tři těla.
Byla rozemleta na popel.
Celé město bylo vymazáno ze zemského povrchu.
Himmlerovi to pořád nestačilo. Byl to hrozný rok.
Nařídil, aby každý Žid v Kyjevě přišel k rokli Babi Jar.
Uvědom si, že 20. léta byla v Německu zoufalá.
Versailleský mír nás ochromil...
Schovávali se. Stříleli jsme do zdí.
Vždy jsme je našli. Když ne psi, tak oheň a kouř.
Shromáždili jsme je a vyvedli ven k velké jámě.
Střílení už nebylo zabíjení.
Nic nás nemohlo zastavit.
Zabíjení už neznamenalo smrt.
Nikdy nezapomenu na zvuky té noci.
Bylo jich tolik, jedno tělo na druhém.
Po několika hodinách se těla začala sesouvat.
Poklesla hlava.
Uvolnila se ruka.
Znělo to jako poletující listí.
Jaký to byl pocit?
Muselo se to udělat.
Dveře se otevřely a nešlo je zavřít. Byl to konec...
Tomu nerozumíš.
Už jste to dělali milionkrát. Jdeme, pohyb!
STŘEDNÍ ŠKOLA SANTO DONATO
Jdeme!
Seberte to. Správně. Seberte to.
Jděte za tím.
Jdeme!
Krásný.
To stačí. Jděte do sprch.
- Kde jsi byl? - Co tím myslíš?
Kdybys mi zvedl telefon,
věděl bys, že Demon pořádá v sobotu oslavu.
- Měl jsem moc práce. - Nemáš čas na nejlepšího kámoše?
Promiň, hodně jsem se učil.
Půjdeš?
Ani nevím, jestli budu mít auto.
Myslím, že vím, kdo by tě mohl svézt.
Kdo?
Říkám ti...
- Já to nechápu! - Mluvil jsi s ní?
Jo...
Zapomeň na ni!
Mám hodinu.
A nemůžu...
Waldo, oni mě vzali!
STÁTNÍ VĚZNICE
Ritzy Vista klub. Můj životní sen.
Jaký autobus jede do klubu?
Ritzy Vista klub.
- Tady to je. - Kam jdete, Pope?
Proč? Tohle je autobus do klubu, ne?
Velmi vtipné. Co chcete?
Jméno je Magoo.
- Haló? - Zavřete mě.
- Haló? - Dobrá. Posaďte se.
Děkuju.
Tudy!
To je impozantní vchod. Jen se podívejte na ty brány.
- Vzbuďte se. - Zabiju tě!
Sakra.
Myslel jsem, že jste mrtvý. Vypadáte hrozně.
Je sobota. Odkdy chodíš v sobotu?
Něco jsem vám přinesl.
Neotevřete to?
Počkejte. Stáhnu rolety.
- Proč? - Kvůli bezpečnosti.
- Jdi k čertu. Otevři to ty. - Klid. Rozbalte to.
Vidím, že jsi to balil sám.
- Veselé Vánoce. - Panenko skákavá.
- Kde jsi to vzal? - Jako opravdová, viďte?
„Půjčovna kostýmů E. F. Montgomery, Tappan Zee, New Jersey.“
- Zkuste si to. - Zbláznil ses?
Proč bych to proboha dělal?
Myslel jsem, že se vám bude líbit.
Líbit? Jsi větší blázen, než jsem si myslel.
Oblíknu si to a půjdu na nákup. To sis myslel?
Za takové ponižování... Bych tě měl praštit.
Není to nic ve srovnání
s tím, co by vám udělali Izraelci.
Nezapomínejte.
Je to moje chyba. Pamatujte si, co na vás mám.
Zkoušel jsem to po dobrém, ale když nechcete.
Tak jo, uděláme to po zlém.
Oblečete si to, protože vás v tom chci vidět. Pohyb!
- Koukám, že jsem byl povýšen. - Nic jiného neměli.
Sedí skvěle. Oblékněte si kabát.
- Strašně škrábe. - Ticho.
- Nasaďte si čepici. - Prosím tě!
- Nasaďte si prosím tu čepici. - Bože.
Pozor.
Co je k smíchu?
Pochodujte.
No tak.
Myslím to vážně.
Přestaňte zdržovat. Pochodem v chod!
Tak. Pochodujte.
Vpravo v bok.
Vpravo v bok!
Pochodem v chod.
Vpravo v bok.
Pochodem v chod.
Vpravo v bok. Pochodem v chod.
Vpravo v bok. Pochodem v chod!
Pochodem v chod!
To stačí. Přestaňte.
Přestaňte!
Chlapče, opatrně. Zahráváš si s ohněm.
No, vidím, že ty na to nejsi.
Jsem, jen mi to chvíli trvá.
Jasně.
Víš, proč se mi líbíš, Todde?
Protože jsi se nikdy nepokoušel mě ohromit.
- Můžu se tě na něco zeptat? - Jasně.
Říkáš si někdy, proč lidi dělají věci, který dělají?
- Přemýšlej o tom. - Dobře.
Vážně.
Je lepší nemyslet. Je lepší to prostě udělat.
Čípak jsi, čiči?
Začíná tady být zima.
Čiči.
- Promiň. - Třeba budeš mít náladu později.
Já nevím. Nikdy před tím se mi to nestalo.
To je v pohodě.
Můžeš to foukat, prosím tě, na druhou stranu?
- Možná se ti nelíbím. - Ne, tak to není.
- Líbíš se mi. - Možná nejsi na holky.
Čiči.
Sbohem.
Ty čubko!
Máte ještě pět minut.
ZNÁMKA V POLOLETÍ: 3- ZNÁMKA V POLOLETÍ: 4
ZNÁMKA V POLOLETÍ: 3+
„Vážený pane a paní Bowdenovi,
navrhuji setkat se ohledně Teddových
známek v prvním pololetí.
Jeho předchozí výborné výsledky
a následný náhlý propad,
naznačují, že má problém,
kterým bychom se měli co nejdříve zabývat.
Rád se s vámi kdykoliv setkám. Bylo by lepší to neodkládat.
S pozdravem, Edward French.“
- Co budeš dělat? - To sakra nevím.
- Cože? - Řekl jsem, že sakra nevím.
Házíš to moc zprudka.
Musíš to nechat sklouznout z prstů.
Nemusíš mě poučovat.
Dobře.
A co tvůj táta?
Já jsem k ničemu. Můj táta ode mě nic nečeká, ale tvůj?
Mluvíš sám se sebou. Co se děje?
Nic. Zvoral jsem to. Napravím to.
Když to říkáš.
Co ty a Becky?
- Kdo? - Becky Trasková, ty idiote.
Jaks mi to řek?
Chováš se jako blbec. Musím jít na trénink.
„Mluvíš si pro sebe?“
„Chováš se jako blbec.“
„...kdykoliv setkám.“
„Bylo by lepší to neodkládat.
S pozdravem, Edward French.“
Kdo je Edward French?
Ředitel?
- Ne, výchovný poradce. - Co dělá?
Vychovává a radí. Četl jste ten dopis přeci.
Co tady smrdí?
Obávám se, že moje večeře.
Máme vážný problém.
My?
- Já problémy nemám. - To se ještě uvidí.
Mě z toho vynech. Nemůžu za to, že se ti zhoršily známky.
V tom se právě mýlíte.
Ty hrůzy, co mi vyprávíte, mě v noci budí.
Při hodinách usínám.
Potřebuju sakra tužku. Máte nějakou?
Co s tím budou rodiče dělat?
Nikdy ten dopis neuvidí. O tom to celé je.
To není žádná maličkost.
Rodiče by se zbláznili.
Chtěli by vědět, co se přesně stalo,
vy jste se stal.
Chápete to?
- Myslím, že ano. - Měl byste to vědět jistě.
Ve vězení byste skončil vy, ne já.
Sakra, potřebuju tužku.
Ořezanou, prosím. Děkuju.
Stýká se ten Edward French s tvými rodiči?
Ne, s takovým ňoumou by se nikdy nestýkali.
A co ve škole, mluvil s nimi někdy?
Ne, nikdy to nebylo třeba.
Děláš s tím kopírákem nepořádek.
- A co vy o tom víte? - Běž.
Falšoval jsem dokumenty dřív, než se narodili tvoji rodiče.
Ahoj.
- Todde, pan French vás teď přijme. - Nevíte, kvůli čemu?
Bohužel, nevím.
Ahoj.
EWARD FRENCH VÝCHOVNÝ PORADCE
To je můj syn. Pořád má v puse žvýkačku.
Znamená pro mě všechno.
Ahoj, Todde, posaď se.
Ahoj.
Jen se posaď.
Probírali jsme zrovna, co se to děje.
Chceš o tom mluvit?
Ani ne.
Nemusíš se stydět.
Není to tvoje chyba
a oba ti chceme pomoct se z toho dostat.
Oba dva?
Musím přiznat, že situace u Richarda doma je do nebe volající.
Vždy jsem věřil, že muž by měl být zodpovědný za svou rodinu,
ale když si ke mně přišel s pláčem a prosil mě, abych zasáhl,
uvědomil jsem si, že to nelze brát na lehkou váhu.
Proto jsem domluvil tuhle schůzku.
Vážíme si vašeho zájmu, Victore.
Todde, viděl jsem tvoje výsledky, tohle čtvrtletí jsi se
zhoršil v každém předmětu.
Dokonce i z tvého oblíbeného dějepisu máš místo jedničky tři mínus.
Z trigonometrie máš čtyřku.
Víš, že jsi mohl být nejlepší ve třídě?
Jo.
S tvým dědou jsme si říkali,
a shodneme se, že to, co se děje doma,
problémy, které má táta v práci, to jak tvá máma pije,
že to není nejlepší prostředí pro studium.
Takže navrhl, že se můžeš po škole chodit učit k němu.
- Myslím, že je to dobrý nápad. - Opravdu?
Ano.
Navrhuji jít ještě dál,
ale museli bychom uzavřít dohodu.
Jakou?
Závěrečné zkoušky na toto čtvrtletí jsou za tři a půl týdne.
Jestliže budeš mít samé jedničky,
promluvím si s tvými vyučujícími,
aby se ti známky z pololetí nepočítaly.
Ale jestli budeš mít dvojky nebo trojky, tak s tím nic neudělám.
Ale jedničky přesvědčí všechny, že to myslíš vážně.
- To byste mohl udělat? - Ano.
Musíš ke mně ale být upřímný.
Žádné falšování otcova podpisu. Žádné schovávání mých dopisů.
Zatím to může zůstat mezi námi, když to pomůže situaci
u vás doma. Ale jestli mě zkusíš podvést,
objevím se u vás doma.
Je to jasné?
- Nabízí ti pomoc... - Já vím!
Na tři týdny je toho strašně moc.
Co když to nedokážu?
Pane Bowdene, děkuju vám moc, že jste dnes přišel,
jestli vám to nevadí, rád bych si promluvil s Toddem o samotě.
Ano, pochopitelně.
Stejně bych se omluvil, abych si mohl dát cigaretu.
Věřte, že až to bude vhodné,
vše Richardovi povím.
On i Monica musí vědět, co se děje s jejich synem.
Čekám tě po škole.
- Velmi přesvědčivý člověk. - To mi povídejte.
Todde, já chápu, čím si procházíš. Opravdu.
Se ženou jsme právě prošli tím nejodpornějším rozvodem
od dob Jindřicha VIII.
a vím, že není jednoduché být maturantem v šestnácti.
Chceme teď od tebe tolik.
Tvůj dědeček si myslí, že to dokážeš a já vím, že ano.
Od teď nechci, abys měl pocit, že si nemáš s kým promluvit.
O rodičích, problémech s děvčaty...
Tady je můj telefon domů.
Cokoliv budeš potřebovat, zavolej mi, Todde.
Zavolej mi. Domluveno?
Jestli zdoláš tuhle překážku,
svět se ti otevře, že tomu nebudeš věřit.
Tak jo.
Nashle.
Zbláznil jste se? Co jste si myslel, dědečku?
- Proč se tak rozčiluješ? - Vy máte odvahu!
Mohl jsem vás shodit. Mohlo se stát cokoliv.
Věděl jsem, že to zahraješ skvěle, chlapče.
Jste snad opilý? Mohl jsem vás udat.
Ale neudal. Pročpak?
Edward French už ti nebude dělat žádné problémy.
Teď jsi naštvaný, protože budeš muset začít něco dělat.
Jsem naštvaný, protože kvůli vám ten blbeček
věří, že zvládnu něco, co je nemožné.
Ale je a bude. Budeš jen studovat. Už žádné další historky.
- Už žádné poflakování. - Od vás rozkazy neberu.
- Teď ano. - To si myslíte vy.
Nezapomínejte, že můžu jen zvednout sluchátko.
A pak co?
Opravdu si myslíš, že bych tě nechal, abys mě udal
a nestáhl tě s sebou?
Máš tak přehnané sebevědomí,
že jsi ztratil kontakt s realitou.
V Patinu zemřelo 90 000 lidí.
Pro celý svět jsem netvor.
A ty jsi celou tu dobu o mně věděl.
Jestli mě chytí a novináři mi dají před pusu mikrofony,
bude to tvoje jméno, které budu stále opakovat. Todd Bowden.
Todd Bowden.
Todd Bowden. Ano, tak se jmenoval.
Jak dlouho? Celé měsíce, skoro rok.
Chtěl všechno vědět. Ano, tak to řekl.
Všechno.
- Jste blázen. Nikdy vám neuvěří. - To nevadí.
Neslavně se proslavíš, chlapče.
Víš, co takový skandál způsobí? Nikdy nepomine.
Ani pro tebe, ani tvé rodiče.
Lhát novinářům a soudcům není tak lehké, jak se zdá.
Musel bys být vynikající. Dokážeš to? Já ano.
V žádném případě nemůžu dohonit
půlroční výpadek za několik týdnů.
- To se sakra nedá. - Čas na diskusi vypršel.
A tak to prostě je!
Budeš po zbytek čtvrtletí
a celé prázdniny studovat.
Hawthorne, jeden z nejzajímavějších spisovatelů své doby...
VÝTRUSOVCI
Zeměpisná délka nebo šířka...
...souřadnice slunce...
Vynásobeno Y, dostaneme...
...22 bylo ovlivněno chováním svých otců...
DÍTĚ OTEC ČLOVĚKA
PÍSEMNÁ CVIČENÍ
Proč někteří něco udělali a jiní vůbec nic?
SPORNÉ OTÁZKY
Tímto ukončíme téma holokaustu. Pokud chcete vědět víc,
doporučuji naši knihovnu.
Jsi netvor.
Je to dostatečně jasné?
- Porušil jsi zákon. - Chci vědět víc.
Chci vědět víc.
- Všechny vraždy. - Dveře se otevřely...
Chci vědět víc.
- Zvoral jsem to. - Musíš být skvělý.
Lhát není tak snadné, jak se zdá.
Nepouštěj se.
- Napravím to. - Musíš být upřímný.
- Mluvíš k sobě. - Chci znát víc.
- Co se děje? - Dej si pozor. Hraješ si s ohněm.
Nikdy nepomine.
Ne pro tebe.
Hitlerovi špióni DAVID KAHN
ZÁZNAM OTISKŮ PRSTŮ
STŘEDNÍ ŠKOLA SANTO DONATO Bowden, Todd. Výborná
- Co takhle toust? - Jasně.
Jasně.
Čekal bych, že z té dobré zprávy
budeš radostí metat kozelce.
Ale jsi tak potichu.
Dneska ti dám studijní volno.
Co ty na to?
Co si dát jednu z mých historek?
Mám jich ještě pár dobrých v záloze.
Je mi to jedno.
Mohl bych ti vyprávět o zvláštním mýdle, které jsme vyráběli.
Jak jsem unikl z Berlína
potom, co jsem se tam pošetile vrátil. Bylo to o chlup.
Ne, nic z toho. Zdá se, že nemáš náladu.
Dnes ti povím příběh
o starém muži, který se bál.
Bál se jednoho mladíka,
který byl zvláštním způsobem jeho přítel.
Chlapec prokázal, že je velmi dobrý student.
Ale možná ne tak, jak si
jeho matka nebo učitelé představovali.
Nejdřív neměl stařík toho kluka rád.
Ale potom mu jeho společnost začala být příjemná.
Pochopitelně mezi nimi stále panovala velká nedůvěra.
Každý věděl něco, co ten druhý chtěl držet v tajnosti.
Časem stařík cítil,
že ztrácí nad chlapcem kontrolu.
Pomyslel si, že může přijít den, kdy ho chlapec už nebude potřebovat.
Jedné bezesné noci,
vstal stařík z postele
a sepsal příběh o tom, jak se s chlapcem zapletl.
Vše, na co si vzpomněl.
Od prvního dne.
Napsal, jak si chlapec vynutil vstup do jeho domu.
Jak staříka vydíral, aby uspokojil své morbidní choutky.
Když se začal chlapcův prospěch zhoršovat,
obvinil za to staříka a nařídil mu se vydávat za jeho dědečka.
Ačkoliv z toho měl v rukou silnou artritidu,
cítil se po mnoha týdnech šťastný.
V bezpečí.
Druhý den ráno si stařík oblékl svůj nejlepší oblek
a šel do místní banky, aby si pronajal bezpečnostní schránku.
Bankovní úředník staříkovi vysvětlit,
že jenom stařík ji může otevřít s jedinou výjimkou.
S výjimkou
držitelovi smrti.
A potom?
Banka by schránku otevřela
v přítomnosti daňového úřadu.
A ohodnotili by obsah.
V tomto případě by objevili pouze dvanáctistránkový dokument.
Nezdanitelný, ale velmi zajímavý.
- To jste neudělal. Nevěřím vám. - Chlapče...
- Už jsem to udělal. - Sakra! Podívejte se na sebe.
Můžete kdykoliv zemřít.
Nedramatizuj.
Muž o pět let starší než já se obává víc o své srdce,
než toho, že ho pošlou do Izraele.
Nastane den, pokud budu žít dlouho,
kdy se rozhodnu, že co víš, už není důležité.
Jen tehdy dokument zničím.
Mezitím se může stát cokoliv. Nehoda, nemoc...
- Můžete klidně uklouznout ve sprše. - Que sera, sera...
Co se má stát, stane se
Nevidíme svou budoucnost Que sera sera
Vidím, že na to právě myslíš. I teď.
Máš to v očích. Chceš mě zabít.
Stačilo by švihnout nožem. Strčit mě dolů ze schodů.
Udělat z toho nehodu.
Jsem starý. Ty jsi silný. Máš zlost.
Dobré předpoklady pro vraždu, ale něco tam chybí.
Mít někoho ve své moci.
Dát jim najevo, že jsou naživu
jenom proto, že jsi se tak rozhodl.
Máš tu moc? Zeptej se sám sebe.
Není to snadná otázka. Myslím, že to víš.
Víte, že to znamená, že jsme spolu skončili.
Už mě tady neuvidíte.
Ne.
Asi ne.
- Co to děláte? - Je to konec.
Vezmi si.
Napij se. Na náš společný život. Jeho začátek a konec.
- Měl byste jít k čertu. - Chlapče...
Copak to nechápeš? My oba jdeme k čertu.
Strajk!
Dvakrát out.
- Todde! - Todde!
Na co čekáte? Jedem!
Zpátky!
DOMÁCÍ PIRÁTI
No tak, přihraj ten míč. Pohyb! Pohyb!
Jedem! Jedem!
ALKOHOLICKÉ NÁPOJE DONATO
Pozor schod.
Pane? Promiňte...
Pane?
Dobrej.
Mohl bych vám s tím pomoct. Nebojte se.
- Pomůžu vám... - Nepotřebuju vaši pomoc.
Nejsem špatný člověk. Nemusíte se bát.
- Prosím, já jen chci... - Co chcete? Proč mě obtěžujete?
Jsme vlastně sousedé. Většinu nocí spím támhle.
Vidím, jak jdete po ulici a jen vám chci pomoct.
- Taková sousedská pomoc. - Ztraťte se.
Nemusíte... nemusíte. Není důvod.
Není důvod být hrubý. Žádný.
Něco o vás vím.
Vím, že jste dobrý chlap.
Já taky. Stejně jako ten kluk.
Aha.
Nestydím se říct, že bych se teď něčeho napil.
Ale nestojím o dobročinnost.
Když mě pozvete jako přítele, můžeme se společně napít.
- Napít? - Přesně.
- Smrdíte jako žumpa. - Můžu se u vás osprchovat.
Nejdřív se ale napijeme. Pak udělám, co budete chtít.
Zpracoval jsem ho, převaloval se, čtyři a půl...
tři minuty. To byl můj nejlepší čas.
Byl to jako dvojitý pohyb...
Bože! Já jsem...
neviděl jsem toho psa na zadním sedadle.
- Jakého psa? - Slyšel jsem ho štěkat.
Ale já pořád slyším štěkat psy, i když tam nejsou.
Nedával jsem bacha.
Tak mě na ministerstvu dopravy nechtěli...
stejně... Kdo by o tom mluvil?
Takže jsem byl... nezávislý.
Mohl jsem jít kamkoliv.
Myslím, že potřebujeme další láhev.
Když nabízíte, nepohrdnu.
Mě to neobtěžuje. Proč si nevezmete moji?
Děkuju.
Takže... Jak jsem říkal, byl jsem na volné noze.
Ministerstvo dopravy mě najmout nechtělo.
Mohl jsem jít ve městě, kam jsem chtěl.
Do centra, doleva, doprava...
Kde mám otvírák na láhve?
Tady je. Zůstaňte tady.
Pak jsem se přestěhoval. Okolí Washingtonu bylo vždy pěkné.
Je tam spousta zákoutí...
...Dominikánci se tam rádi projíždějí v autech,
nejezdí autobusy.
Potom shodili tvárnici na toho policajta a nastal binec.
Musíte se hýbat, protože...
jinak přijedou zpátky a chytnou vás.
Můžu?
Jo, jasně.
Možná byste mi ráno, jestli všechno půjde hladce,
mohl dát deset dolarů.
Možná.
Možná i 20.
Možná, uvidíme.
Buďte v klidu, už jsem to před tím dělal.
To je v pořádku.
- Já taky. - Nejdřív si odskočím.
Podívala ses na to před tím?
Bylo to v japonštině. Říkala jsem ti to...
- Čísla jsou vždycky čísla. - Ten pán neuměl anglicky.
- Říkala jsem... - O to nejde.
- Jde o to, že se... - O to jde.
...podíváš na účet, než ho zaplatíš.
Nerozuměla jsem mu. O to jde.
Haló. Ano.
Možná je to v jenech.
- Jasně. - Možná jo.
Malý moment.
Todde, volá ti pan Denker. Je velmi rozrušený.
- Ale proč volá tak pozdě? - Haló?
Hned ke mně přijeď.
Myslím, že mám infarkt.
To zní báječně, pane Denkere, ale musím studovat.
Chápu, že nemůžeš mluvit, ale poslouchej.
Nemůžu zavolat sanitku. Potřebuju pomoc.
To znamená, že ty potřebuješ pomoc.
Když to říkáte takhle.
Řekni rodičům, že mám důležitý dopis.
- Jen potřebuju, aby si mi ho přečetl. - Jasně, hned jsem u vás.
Teď uvidíme, co v tobě je.
Co se stalo?
Chlapče.
- Kde krvácíte? - To není moje krev.
Byla to sebeobrana. Teď mě poslouchej.
- O čem to mluvíte? - Buď zticha.
Nikdo sem nepřijde, dokud neuděláš, co je třeba.
Sejdi po schodech dolů.
- Co jste to udělal? - Sejdi dolů.
Správně.
Hej!
Pusťte mě sakra ven!
Jestli mi nepomůžeš, budu tě muset donutit. To stačí!
- Otevřete ty zatracený dveře! - To stačí! To stačí!
- Slyšíte mě? - Dost!
Jděte k čertu!
Jestli se budeš chovat jako ukňouraná školačka, tak...
Rozbiju ty zatracený dveře!
Do prdele!
Neboj se, chlapče.
- Vím, co děláš. - Vyrazím ty zatracený dveře.
Co děláš? Nemá to žádný smysl.
Proč to děláš?
Hej!
Zavolej sanitku.
Ten klíč.
Kde je klíč ke schránce?
Potřebuju doktora. Teď.
Dejte mi ten klíč.
Umírám.
Já vím.
Ne. Takhle ne.
Prosím.
Zachoval jsi se správně, synu. Velmi správně.
Dobře, že jsi nás zavolal. Zachránil jsi mu život.
Tati. Pojďme se podívat, jestli je v pořádku.
DĚTEM SE STÝSKÁ PO ZTRACENÉ KOČCE TIMMY. ODMĚNA, VOLEJTE: 555-0235
To jsi nemusel.
Je od mé mámy.
Říkají, že operace byla úspěšná.
Mám před sebou dalších 20 let.
Nová smlouva na život.
O všechno jsem se postaral, až na ten klíč. Kde je?
Nemám žádnou schránku.
Nikdy jsem neměl. Lhal jsem.
Musel jsem se před tebou chránit.
Rozumíš?
Předpokládám, že už se neuvidíme.
- Ne. - Počkej.
Chci se tě na něco zeptat.
Co?
Jaké to bylo?
- Radši půjdu. - Počkej.
Možná bych tě mohl přesvědčit, abys zůstal.
Jen dokud neusnu. Jsem po lécích ospalý.
Prosím?
Promiňte, mladíku.
Jsi hodný, že takhle dědečka navštěvuješ.
- Děkuju, ale jen to jen přítel. - Pak jsi dobrý přítel.
Řekni mi...
Je na tom špatně? Moc nemluví.
- Prý ho brzy pustí. - To je dobrá zpráva.
Podle přízvuku bych řekl, že je Němec.
- Z jihu asi. - To nevím.
Zajímalo by mě, jestli byl ve válce.
Nemyslím si. Alespoň se o tom nikdy nezmínil.
Asi je to jedno.
Už je to dlouho. Brzy tahle země bude mít prezidenta,
který se narodil po válce.
To je co?
- To jo. - Má štěstí, že tě má.
Jeden skvělý muž kdysi řekl,
„Žádný člověk není ostrov sám pro sebe.“
- John Donne. Hezký večer. - Na shledanou.
Pane Jimsone, takové řeči nebudu poslouchat.
A co takové řeči?
Je to jen varování.
Jestli toužíš po jídle od Florence, je to divné.
Jenny je ta, která je těhotná.
Říkali, že pro nás mají důležitou novinu.
Budeme zase prarodiče.
Nemůžu se dočkat, až to všem řeknu.
Ode mě to nemáte.
Co se děje? Co se děje?
Copak je?
Probuďte se.
Mluvíte se mnou?
Ano, mluvím s vámi.
Pan Kramer se zotavuje jinde.
- Jste vzhůru, pane Dussandere? - Ano, jistě.
Ale asi si mě s někým pletete.
Jmenuju se Denker. Asi jste ve špatném pokoji.
Já jsem Weiskopf a vy Kurt Dussander.
Ne, nikoho takového neznám. Mám zavolat sestru?
Muž, který ležel vedle vás, je Benjamin Kramer.
Byl vězněn v Patinu deset měsíců.
Byl jste zodpovědný za smrt jeho ženy a dvou dcer.
Jmenuju se Arthur Denker. Jsem Američan.
Nenamáhejte se. Vaše dokumenty při řádném šetření neobstojí,
a vy to víte.
- Máme, co jsme potřebovali. - Kdo to je?
Jsem Dan Richler, speciální agent FBI, a tohle je detektiv Getty z L. A.
Asi víte, pro koho pracuju.
Až budete dostatečně silný, přestěhujeme vás.
Do té doby, bude celé oddělení střeženo.
Do konce léta budete v Jeruzalémě.
- Kam si máme sednout? - Kamkoliv, jen ne do první řady.
- Tam je Carla. - Carlo!
- Jak se máš? - Ahoj.
- Ahoj Chelsea. - Ahoj.
Blahopřeju. Je to pro všechny velký den.
Jak se máš?
- Ahoj, Todde. - Pane Frenchi.
Věděl jsem, že to dokážeš. Jsem na tebe pyšný.
- Děkuju. - To musí být tvoji rodiče.
- Ed French. - Dick Bowden.
Rád vás poznávám.
Váš syn podal skutečný výkon. Musíte být pyšní.
- Ano, jsme. - Moje žena Monica.
Dobrý den, jste Toddův učitel?
- Ne, jeho výchovný poradce. - Ráda vás poznávám.
Těšil jsem se, že se potkám s vaším dědečkem. Kde je?
Je to z Charlotty daleko a on už je léta na vozíku.
Nejezdí často. Obvykle jen na Den díkůvzdání.
Já vám... Já vám nerozumím.
- To je pokyn pro vás. - To je pokyn pro mě. Hodně štěstí.
- Těšilo mě. - I nás.
Měj se, Ede.
Není mi moc dobře. Možná bychom mohli po obřadu domů.
- Jsi v pořádku? Co se děje? - Dobrý, zlato? To budou nervy.
- Zhluboka se nadechni. - Uvidíme, jak to půjde.
Všechny velké úspěchy byly důsledkem nespokojenosti
Je to touha zlepšit, dostat se hlouběji,
která vede civilizaci k velikosti.
Všichni jsme slyšeli příběh o Ikarovi.
Chlapci, který vzal křídla, které pro něj zhotovil otec.
Křídla ho měla zanést...
Úplný MODRÝ ČIP
...přes oceán na svobodu,
on je ale použil na zábavu.
PAS Spojené Státy Americké
Ikaros na chvíli cítil, jaké to je být bohem.
Dotknout se slunce. Povznést se nad obyčejného člověka.
A za to zaplatil nejvyšší cenu.
Pojďte se podívat dolů do sklepa. Tomu neuvěříte.
Jako Ikarovi, tak i nám byly dány dary:
znalosti, vzdělání, zkušenosti.
A s těmi přichází zodpovědnost volby.
My sami rozhodneme, jak propůjčíme svá nadání světu.
To je náš osud a my ho máme ve svých rukách.
Vyšetřování místní policie,
FBI a ministerstva spravedlnosti,
potvrdilo, že ve sklepě Arthura Denkera,
muže považovaného
za nacistického válečného zločince, bylo nalezeno tělo.
Příčina smrti nebyla zveřejněna a identifikace těla
si vyžaduje další vyšetření...
...dokud nebude k dispozici více informací.
Zatčení Dussandera uzavírá honbu za zločincem,
která probíhala 40 let na třech kontinentech.
ŠEST MILIÓNŮ MRTVÝCH!
Sieg Heil! Sieg Heil! Sieg Heil!
SANTO DONATO NEMOCNICE
POPLAŠNÉ ZAŘÍZENÍ VYPNUTO
Teď se o vás budu starat já.
Zkuste se uvolnit.
Jsem Dan Richler z FBI a tohle je dr. Weiskopf.
Rád bych slyšel o tvém vztahu s Dussanderem.
Vlastně pro tebe Arthurem Denkerem.
- Ano. - Jak jsi ho poznal?
- Cítíš se na to? - Jo, to bude dobrý.
Řeknu ti, co nás nejvíc zajímá.
Řekl jsi sestře, že Denker dostal infarkt,
když jsi mu četl dopis.
- Ano. - Byl anglicky nebo německy?
Německy.
- Ty mluvíš německy? - Ne.
Takže jsi netušil, co čteš?
To ne, ale zdálo se, že on rozumí každému slovu.
Na co nemůžeme přijít, Todde, je ten dopis.
Nevíš, co se s ním stalo?
Asi je pořád na stole. Ale nevím.
- Tak by tam měl ještě být. - Není?
Ne. Když jste přijel pane Bowdene, viděl jste nějaký dopis?
Ne, ale žádný jsem nehledal. Měl jsem starost o Todda.
Možná ho někdo vzal.
Proč by někdo kradl dopis?
Možná ho chtěli ochránit.
Blízký přítel, další uprchlík...
Vím, je to jako z Roberta Ludluma,
ale myslíme si, že zatímco byl Dussander v nemocnici,
někdo se tam vrátil a dopis šlohnul.
- To nedává smysl. - Proč ne?
Kdyby měl ve městě nacistického kamaráda,
proč mu ten dopis nepřečetl on?
Možná je na vozíku nebo je slepý.
Slepci se obvykle nevypraví krást dopisy.
Mluvil někdy o své minulosti?
Ne.
Promiňte mi mou zvědavost Dr. Weiskopfe, čeho jste doktor?
Jsem učitel.
Dr. Weiskopf je profesor na Židovském institutu v Mnichově.
Pomáhá izraelské vládě v určitých případech.
Hej, všechno v pořádku?
- Jo, v pohodě. - Určitě?
Jo.
Jen tomu nemůžu uvěřit. Ani potom, co mi řekli ti chlapi.
Je to nepochopitelné.
S mámou je nám hrozně. Máme pocit, že jsme selhali.
Nemůžete za to.
Promluvíme si s právníkem. Je hodně dobrý.
Nemusíš si dělat starosti. Jen těm policajtům nevěřím.
Dobře.
- To je dobrý nápad. - Jo.
Tvůj táta to má pod kontrolou. Postarám se o to.
Já vím.
- Tati... - Ano?
- Opravdu jsem o tom nic nevěděl. - Nikdy jsem si nemyslel, že ano.
- Já vím. - Tak ahoj.
- Budete ještě mluvit s tím chlapcem? - Asi ne.
Tak nějak ani...
Když jste byl kluk, jak jste se bavil?
Chodil jsem do kina.
- Proč? Co jste dělal vy? - Honil jsem holky.
A teď honím staré chlapy.
NACISTA!
Agent Richler, Dr. Weiskopf, ředitel nemocnice
a jeho zástupkyně Dr. Stoneová.
- Těší mě. - Těší mě.
Máme plán?
Zajistili pro nás východ.
- Pane Frenchi. - Ahoj, Todde.
Co tady děláte?
Přišel jsem za tvými rodiči. Jsou doma?
Ne. Kvůli čemu?
- To je mezi mnou a tvými rodiči? - A proč ne mezi námi?
Povíš mi, jak to bylo?
NACISTA NA ÚTĚKU ODHALEN VEDL DVOJÍ ŽIVOT
DENKER OBVINĚN
ŠEST MILIÓNŮ MRTVÝCH!
Vydat! Vydat! Vydat!
KARDIOLOGIE
Obraťte ho na levou stranu.
- Obraťte ho. - Pozor.
Nevím, kde bych začal.
Něco mi budeš muset říct, Todde.
Můžu vám říct, že by bylo lepší, kdybychom na to oba zapomněli.
Je mi líto, to nepůjde.
- Slyšíte mě? - Přivezte nouzový vozík!
Sem.
Vyřiď rodičům, že přijdu později.
Pane Frenchi?
Co?
Myslel jsem, že máme dohodu.
„Zlepši si známky a svět se ti otevře.“
Co tím myslíš? Mám na to zapomenout?
Chci jít na vysokou a žít.
Todde, teď o tom nebudeme mluvit.
Byla chyba sem chodit. Vyřídím to po telefonu.
Z cesty!
Můžu se na něco zeptat, Ede? Nevadí, když ti tak říkám, ne?
Když už nejsem v tvý debilní škole.
- Zabírá to někdy? - Co?
Zabírá to nebo jsem první?
Jestli jsem první, tak mi to lichotí,
ale moc tomu nevěřím.
Ne potom, co jsi mi zařídil známky. Dal mi číslo domů.
Pak sem přijdeš, když tu rodiče nejsou.
Co naznačuješ?
Máš teda odvahu!
Proto tě žena opustila?
Posuňte ho.
Buďte připraveni.
Musel si opravdu toužit mi potřást rukou nebo něčím jiným?
Počkat. Co to...
Řekneš lidem, že...jsem ti něco udělal?
Nechci tě stáhnout s sebou dolů. Ale udělám to.
- Jsem v tom lepší než ty. - Lepší v čem? Snažím se pomoct.
- Nevidíš to? - Pomohl jsi dost.
- Nebudu nečinně sedět. - Budeš sakra muset!
Můžeme!
- Pořád nic. - Můžeme!
Můžeme!
To, co řeknu, nikdy nepomine.
Ne pro tebe.
Mysli na svou práci.
Na syna.
A můžeme!
Takže co, Ede?
Dohodli jsme se?
To nemůžeš udělat, Todde.
Nevíš, co všechno můžu udělat.
Překlad titulků: Markéta Polívková