Posvećeno mojoj drugoj majci.
ISTANBUL, 21. APRILA 1995
Gospođo! Gospođo!
Osmane! Osmane!
Šta se desilo?
Gospođa je mrtva. Ne mogu da je probudim!
- Ne diše i hladna je! - Stižem!
Je li gospođa je umrla?
Da. Umrla je u snu.
- Guler? - Šta je bilo?
- Gospođa je umrla. - Kad?
TURSKO KUPATILO
RIM - TURSKA AMBASADA 1996
- Zdravo Neli. - Dobro veče gospoja.
Stavi ovo u frižider, molim te.
- Dolazi i gospodin Paolo? - Da. Postavi tri tanjira.
Završio si s tuširanjem?
- Zašto kasniš? - Bila sam sa ljubavnikom.
- Dodji samom pod tuš. - Ma, daj!
- Dodaj mi šampon. - Tamo je.
- Dodaj mi šampon. - Tamo je, rekla sam.
Dođi ovamo.
Ideš sutra sa mnom u Napulj?
Ima velika aukcija. Može biti zanimljivo.
Biće dobro ako završim do sutra ujutru.
Da li moraš baš sutra da ideš?
Ko će da ide da izmeri stan?
- Koji? - Onaj na ulici Giubbonari.
- Ja moram u Napulj. - Onda će ići sama.
Ne, ja idem sa Paolom,
- ...tako da te neću gledati nekoliko dana. - Ne govori tako.
Je li bolje da ti kažem ovako? Ja idem sa Paolom.
Tako je čak gore.
Smeta ti kad čitam novine, Smeta ti kad jedem na brzinu...
Smeta ti kad se spremam. Šta hoćeš od mene?
- Hoćeš da znaš istinu? - Da čujem i to...
Ne možeš da podneseš činjenicu da radim bolje od tebe.
Luda si, treba ti pomoć, Marta.
Ne, treba da odem odavde, što pre.
- Napulj nije tako daleko. - Ne zajebavaj me!
Ne zaboravi da ispeglaš!
Frančesko, još si tu?
Sad ću.
Koliko je vremena prošlo kako je nestao?
Mislim da sam ga čuo.
Nestao je pre šest meseci a tebi se još pričinjava ga čuješ?
Zašto ti je to toliko važno?
Ako ti treba odmor, idi sa Paolom.
- Znaš da on ne može da ide. - U pravu si, zaboravio sam.
Ali ja ne mogu da idem, treba da sredim stvari u Kazari...
- Paolo i ja ćemo se pobrinuti za to. - Nikako...
Ugovrio sam posao, imam poznanstva, dogovorio sam se sa radnicima.
Sve radiš sam. Imaj poverenja, bar jednom!
Kako mogu, pored sveg posla koji još treba da se uradi?
Još nisu ni započeli tavanicu.
Alo?
- Neće završiti za dve nedelje. - Nazvaću te kasnije.
- Ko je to bio? - Valerija.
- Opet? - Ipak,
Ovo je dogovor tri strane, nisi ti jedini.
To je tvoja porodica, ti treba da ideš u Tursku.
Moja porodica? Ja nisam poznavao moju tetku!
Ali ona je tebi ostavila kuću, zašto bi ja išla da je prodajem?
Nemaš poverenja u mene ovde, a poslaćeš me u zemlju koju ne poznajem?
Bolje da ide muškarac. Tamo više poštuju muškarce.
Prestani da lupaš i priznaj da nećeš da mi pomogneš!
- Ne podiži glas. - Onda me saslušaj.
Crvena je lepa.
Ja sam bik, volim crveno.
Italijani su tako teški.
Naravno, teški...
- Zozo, ko je kupac? - Bogatašica, dobra.
Sutra ću razgovarati s njom,
- Onda ćemo napraviti ugovor. - A šta ćemo večeras?
Konobar? Dođite ovamo, molim.
Zašto smo se sastali večeras?
Da se upoznamo. Da budemo prijatelji.
U Turskoj nije tako lako. Nije kao u Italiji
Ali sutra ćemo napraviti ugovor?
Da, sutra ću razgovarati s gospođom
a posle ću vam sve ispričati.
Zozo, ja treba da se vratim što je moguće pre.
Sutra ćemo sklopiti ugovor
- pa ćete moći krenuti istog dana. - U redu.
Da li vam se sviđa ova dama? Ona zna da peva italijanske pesme!
Ona je upravo ono što mi mi treba.
- Vi ste Italijan, zar ne? - Da.
Puno Italijana dolazi kod nas, poznatih ljudi.
Da li ste videli imena na vratima?
Greta Garbo, Winston Churchill, Agatha Christie...
bili su u ovom hotelu, pa onda čuveni Italijani:
Kralj Italije, Kralj Vittorio, Enrico Fermi...
- Toto Cutugno... - Laku noć.
Laku noć, gdine Trotsky.
Alo? Da, ovde sam.
Alo. Nisam u gradu,
nazovi kancelariju i zakaži sastanak za sledeću nedelju.
Doviđenja.
- Izvinite, ne razumem - Pomozite, molim vas.
Vrućina je, Treba mi piće.
Pođite sa mnom, pomoći ću vam.
- Hvala vam mladiću. - Nema na čemu.
Veoma ste ljubazni.
- Šta je bilo? - Zamor, zamor...
- Hoćete da sednete ovde? - Ne.
Tamo preko, molim vas.
- Da li vam je dobro? - Jeste.
- Jedva da smo stigli. - Hvala vam.
- Veoma ste ljubazni. - Nije to ništa.
A, sad smo u "hamamu".
- Mogu li dobiti čašu vode, molim? - Naravno, gospodine.
Malo mi se vrti u glavi.
Da nije bilo ovog stranca...
- Da li ste ikad bili u "hamamu"? - Nisam, nikada.
Onda bi trebalo da...
...iskoristite ovu priliku.
Veoma ste ljubazni, ali ja sam veoma zauzet.
Ali trebalo bi da uradite to.
Naravno, dragi.
- Dete moje, da li je sve spremno? - Jeste.
- Je li ovo ugovor? - Spreman za potpisivanje.
Izuzev jednog malog detalja.
- Kojeg? - Nema novaca.
- Vi znate da ja nemam vremena! - Šta je trebalo da uradim! Gospođa nije ovde.
Nameštaj je star...
...možda bi trebalo da snizite cenu.
Zozo, gospođa nije ovde, oni hoće da spuste cenu.
a ja hoću da idem. Koliko nude?
Zozo je dobar. Vidi, ugovor je napisan na italijanskom.
- Dobar sam, zar ne? - Ovde nema cene.
To treba da se dogovori. "Hamam" je star.
- Razgovarajte s gospođom. - Šta tu ima da se priča?
Oni već znaju da je star!
- Kako ste ga nazvali? - "Hamam".
Nikad mi niste rekli da je to bilo tursko kupatilo.
"Hamam" znači tursko kupatilo.
Znam, ali zašto mi niste rekli ranije?
U Istanbul je bilo više "hamama", veoma zanimljivih.
Sad je to prošlo, "hamam" nije više popularan.
Pogledajte natpis.
To je tursko kupatilo nekog sultana sa ogledalima.
- S ogledalima. - Da, s ogledalima.
Pođite sa mnom..
- Dobar dan , Zozo, kako ste? - Dobar dan, gospođice Mine.
- Dobar dan. - Dobar dan.
Ima li koga kod kuće?
Samo trenutak.
- Dobar dan, gdine Osman. - Dobar dan, Zozo.
On je vlasnik "hamama". Možemo li dobiti ključeve?
Uđite.
- Piće? - Ne, hvala.
- Čovek želi da proda. - Fusun, donesi malo ayrana.
- Znači ti si Francesco. - Da, ja sam.
Došao je iz Italije da proda "hamam".
- Već je prihvatio ponudu. - Hvala.
Nije oklevao.
- Ovo je moja ćerka Fusun. - Hvala, dete moje.
- Ćeo, ja sam Frančesko. - Ćao.
- Znači, hoćete da pogledate hamam? - Da, molim.
- Samo brzo, žurimo. - Ćuti, Zozo.
Dođite, pokazaću vam.
- Ja ću ostati ovde. Razumete? - Razumeo sam, Zozo.
Uvek smo koristili ovaj prolaz.
Niko nije bio ovde otkad je gospođa umrla.
Mogu li da zadržim ovo?
Da, naravno.
Ša sad hoćeš da znaš, Zozo?
Živela sam ovde otkad sam se udala, moja deca su rođena ovde.
- Razumeš? - Razumem.
Ne, ne razumeš ti ništa.
Izađite iz ove rupe, preselite se u novi komšiluk.
Ako ne odeš, ja ću da te izbacim!
- Peran, ovo je gospođin sestrić. - Tiše Osmane, ova budala me zajebava.
Frančesko?
Vi ste gospođin sestrić?
Izvinite. Gospođa je stalno pričala o vama.
Da li ste ga ponudili nečim?
- Sedite, molim. Skuvaću nam kafu. - Hvala, ne.
Imamo puno stvari gospođe Anite
- Šta da radimo s njima? - Ne znam.
- Ja odlazim za nekoliko dana. - To je sve starudija.
Rekao sam vam da su sve prodali, ostala je samo starudija.
Hoćeš da kažeš da smo mi prodali gospođine stvari?
Mi nismo lopovi! Ubiću ga!
Zozo, nemojmo sad o tome.
Izvinite zbog rasprave. Kad želite da vidite gospođine stvari?
Što pre. Uskoro treba da krenem.
- Večeraćete s nama. - Ne, večeraćete sa mnom!
Večeraćete s nama i gotovo!
Hoću.
- Frančesko je stigao. - Dobro veče.
Izvinite, odmah će biti.
- Hvala vam, nije trebalo. - Nije to ništa.
- Osmane, pokaži mu kuću. - Ja ću.
Gospođa je godinama spavala ovde.
Da li je tu i umrla?
Unutra su gospođine stvari.
Zdravo Memo, ovo je Frančesko, Gospođin sestrić.
- Ovo je moj brat. - Ćao. Ja sam Mehmet, ili samo Memo.
- Frančesko, uzmi još malo. - Ne, dosta mi je.
Prijatno.
Osmane, dečko nije jeo ništa. Možda mu se ne dopada.
- Ne voliš naša jela? - Sviđa mi se, prejeo sam se.
Ne, jeo si tako malo...
Uzmi još malo od ovog.
Ostavi ga na miru. Neka jede šta hoće.
Oh ne, ne opet. Osmane, moraš nešto da učiniš.
Šta mogu da uradim, slatka moja?
- Kako ti je otac? - Umro je.
Žao mi je, saznali smo za tvoju majku, ali ne i za tvog oca.
Biće tome dve godine.
Vidiš, Osmane, umro je godinu dana pre gospođe.
- Da li si oženjen? - Jesam, moja žena radi sa mnom.
- Čime se bavite? - Imamo umetnički studio,
organizujemo izložbe i radimo dekoraciju enterijera.
- Ona je arhitekt. - Oh, razumem.
Imate dece?
Mama, ovo je saslušavanje!
- Molim te, izvini, znatiželji smo. - Ne, ti si znatiželjna!
Izvinite.
Alo?
- Da. Di Mattia? - Da, ja sam.
Zvao sam u vezi sa... - Žao mi je , ne mogu sad.
- Zvaću vas sutra ujutru. - U redu. Čujemo se.
Čujemo se. ...Izvinjavam se.
Ali, zašto niste ostavili hamam otvoren posle smrti moje tetke?
Kad se gospođa razbolela, hamam je već bio zatvoren.
Mi svi imamo zaposlenja,
a niko više ne dolazi ovamo.
Vremena su se promenila.
Tu gde ti sediš sada,
bilo je gospođino mesto.
Posle jela zavila bi cigaretu
i učila nas italijanski.
Ti si nas podsetio na nju.
U poslednjih deset godina prodala je većinu stvari.
Stavila bi cigaretu ovde i pušila kroz prsten.
Baš čudno.
Ovo je moj otac.
A ovo sam ja.
- Mogu li da pogledam? - Ovo sam ja.
Ovde ima puno stvari, knjiga, odeće,
ukrasa za sto, parfema...
Ne moraš baš sve da prodaš. Zadrži nekoliko stvarčica.
Ustvari, to ću i da uradim.
- Kako napreduje stan? - Dobro.
Trebalo bi da ga završimo sledeće nedelje.
Jesi li sigurna da ćeš moći sama?
Da, ne brini.
Kad ćete zaključiti ugovor?
Ne znam.
Advokat samo odugovlači.
Pokušava da me ubedi da spustim cenu.
Sad mi kaže da mi treba odborenje Ministarstva za kulturu
pošto je hamam kulturni spomenik pod zaštitom.
Vidiš? Stvari se komplikuju.
Zamisli da sam i ja otišla! Drago mi je što nisam!
VRATITI POŠILJAOCU
Frančesko, čaj je gotov.
- Dolazim. - Jesi li našao?
Ne, nije ovde.
Možda ja znam gde je.
Draga sestro,
zastala mi je knedla u grlu i još je uvek tamo.
Znala sam da se nikad neću vratiti.
Volela bih nam rastanak nije bio tako gorak,
ali ti si tako htela, i ja sam razumela.
Nadam se da ćeš makar pročitati ovo pismo,
i možda, jednog dana, kad te inat prođe,
ti ćeš mi odgovoriti.
Istanbul je ono što sam tražila.
Ovde sam tek nedelju dana, a već mi oduzima dah...
Izgubila sam toliko vremena pre no što sam došla ovamo!
Imam osećaj da me je čekao
u tišini, dok sam ja jurila za zamornim i beskorisnim životom.
Ovde stvari teku sporije i lakše.
Ovaj lagani povetarac razvejava mi brige
i čini da mi telo zadrhti.
Osećam da počinjem ispočetka.
Upoznao sam je na prijemu u ambasadi.
Nikad mi nije rekla kako je došla u Istanbul.
Bila je lepa. Veoma visoka, tako kao ti.
Pričala je i pričala. Bilo je zadovoljstvo slušati je.
Rekli su mi da je bila ljubavnica pesnika Hikmeta.
Vidiš onu sliku?
Lepa je, primetio sam je kad sam ušao.
Pa, ne zato što je lepa, već što je on nju njoj poklonio.
A Anita mi je nju dala nakratko pre njene smrti.
Imala je vredne slike, ali ih je prodala da vrati dugove.
Da li je imala puno dugova?
Novac koji je ostao iza njenog muža nije dugo trajao,
a hamami su već bili izašli iz mode.
- Bila je udata? - Jeste,
za Endera, kralja kafe. razveli su se posle dvadeset dana.
"Ender" znači "redak" na turskom.
Bio je tih i ekstravagantan čovek.
Posle razvoda, Anita je investirala
deo novca što ga je dobila od muža u hamam.
vrlo "retka" stvar za ženu, u onim vremenima.
Stara vermena, dobra vremena...
kad razmišljam o svom životu, vidim ga kao dugački odmor,
i otkrivam da se osvrćem u prošlost kao budala satima.
Još malo konjaka?
Hvala, ne.
Da li vam je moja tetka pričala o mojoj majci?
Nije volela da priča o prošlosti, ali mislim da jeste.
- bila joj je veoma privržena. - A o meni?
- Da li je ikad pričala o meni? - Jeste.
Znam da je želela da hamam ostavi tebi,
ali se predomislila posle smrti tvoje majke.
Da li si ga prodao?
- Nisam još. - Šta čekaš?
- Puno me zavlače. - Oprezno sa njima.
Prodaj na brzinu i idi.
- Da li je Anita ikad pričala o mom ocu? - Nije.
Žao mi je zbog tog uverenja, ne znam gde bi moglo da bude.
Voleo bih da vrednije stvari moje tetke ostavim vama.
Treba da iz zadržiš, ona je želela da ih ti imaš.
- Ne, vi ste joj bili familija. - Ne govori to, zato...
Šta si rekla?
...zato što mi imamo uspomene na gospođu, a ti nemaš.
Sutra popodne ću se naći s kupcem.
Da li si ikad bio u hamamu?
Nisam.
Došla je da me vodi, Mora da sam imao šest godina.
Sećam se da sam se uplašio.
Nisam hteo, ona se smejala.
Zagrlila me je čvrsto.
Bili smo sami u hamamu. Počela je da me kupa.
Osetio sam zadovoljstvo,
mogu još da da osetim miris sapuna,
miris vreline i pare.
Onda sam joj zaspao na rukama.
Milovala me je po glavi i govorila "Ti si moje dete".
Tako me je naučila šta je hamam,
naučila me je da volim sve,
tradiciju,
naučila me je kako da se kupam, kako da se masiram,
kako da opustim telo
da bih oslobodio duh.
Da li je istina da se Turkinje briju skroz?
- Misliš spreda? - Da.
Većina od njih to radi.
Izvinite što kasnimo. Zaglavili smo se u saobraćaju.
- Gde je uverenje? - Nismo mogli da ga nađemo.
Odlično. Složili smo se oko cene?
- Da, gospođo. - Izvadite ugovor.
Dajte ga gospođi, molim.
Gospođo, pošaljite ugovor beležniku.
Gospođa Filiz kupuje celu ovu zonu, gradi veliki trgovinski centar,
hotele, restorane, prodavnice i teniski stadion.
Zozo, imam još jedan sastanak za petnaest minuta.
Dokument, molim.
- Melike? Melike? - Šta je bilo, Peran?
Zozo je prevarant, lažov!
Hoće da prodamo naše kuće da sagradi trgovinski centar!
- Ali neće im uspeti! - Ništa mi nije rekao!
Gospođin sestrić nam je rekao! On više ne prodaje!
- Čak ni moj muž nije bio siguran. - Razglasi to, razumeš?
Hoću, prijateljice. Hatce!
- Šta hoćeš? - Jesi li se čula sa Zozom?
Danas imam sastanak sa njim da potpišem papire.
Molim te, ne idi. Mi ne prodajemo!
Peran hoće da se sastanemo u njenoj kući.
Rekla sam mom mužu! Čekaj me, silazim dole!
Peran, čekam te sat vremena. Kasnim.
Čekaj još malo, biće u redu! Drži ovo rukama, vraćam se odmah.
Bravo, uradio si pravu stvar!
Peran budi oprezna. Tražiš nevolju. Oni su opasni.
Ugledaj se na njega. Ti si hrabar čovek.
- Alo Marta? Ja sam. - Konačno!
Pokušavam ceo dan da te nađem.
- Zašto si isključio telefon? - Ostavio sam ga u hotelu.
Dogodilo se nešto fantastično.
Firma se seli u Rim. Paolo ih je nazvao juče,
treba da opreme kancelarije u staroj petospratnici.
- Imaćemo posla mesecima. - Mislim da ću i ovde imati posla.
- Neće da kupe? - Ne, ja neću da prodam.
Hoću da pokušam da obnovim hamam.
Da bi ga bolje prodao?
Možda, još ne znam.
Čaša.
- Čaša. - Tačno, čaša.
Da li ti se dopada turski doručak?
Da li si spavao dobro? Ovde je mirno, noću.
Napravila sam džem od smokava, probaj...
Mama, on te ne razume!
Ako ga učiš reč po reč, nikad neće naučiti.
Draga sestro,
prvo pismo koje sam ti poslala vratilo se danas.
Nisi ga ni otvorila.
Neću ti više poslati ni jedno,
ali imam potrebu da ti pišem,
zato što je to jedini način da se osetim bliže tebi.
Našla sam stari hamam, u centru grada.
Zapušten je, ali je klasa.
Nije puno koštao, pa sam odlučila da ga kupim.
Volela bih da ponovo otvorim kupatilo, "hamam", kako se ovde kaže.
Sviđa mi se zamisao da napravim razonodu samo za muškarce,
Biću prva gazdarica sa zapada
u ovom patrijarhalnom gradu,
i moći ću da posmatram kradom privatna muška zadovoljstva.
"Hamami" su čudna mesta
gde se gubi moral zajedno sa telom.
Imam puno prijatelja koji bi bili zahvalni
ako bi im ponudila skriveno i udobno sklonište
za izvesne kaprice. A kao što znaš,
ja ne mogu usrećiti muškarca.
To će mi oduzeti mnogo vremena i truda
ali mislim da vredi.
Posmatram to kao počast ovom gradu
koji je tako velikodušan prema ovoj italijanskoj avanturistknji.
- Alo? - Dobar dan, Neli, ovde Frančesko.
Dobar dan, gospodine, kako ste?
- Dobro sam. Da li je gospođa tu. - Otišla je u Milano poslom.
Ne podiži slušalicu, ostaviću joj poruku na sekretarici.
Razumela? Ćao.
Nismo kod kuće. Molimo ostavite poruku posle zvučnog signala.
Marta, ovde Frančesko.
Zapiši broj računa u banci, treba mi nešto keša, pošalji mi.
Memo, dao si mi najteži posao.
Treba da namestim vrata, da pomognem radnicima,
a treba nam još alata.
Ostavi me na miru, ili ćeš sve sam da uradiš.
Momci, da biste očistili ovu statuu treba vam...
- Dobar dan, Zozo. - Dobar dan, gospodine Frančesko.
- Zašto ste ovde? - Mogu li da razgovaram sa vama?
- Možemo da razgovaramo i ovde. - Možemo li negde nasamo?
- Šta je? - Ona gospođa je opasna.
- Zašto? - Bojim se. To je teška gospođa.
Prodaj hamam.
- Gospođa je teška. - To nije problem.
Jeste, zato što se ja bojim. Bojim se jako.
- Pričaćemo drugi put. - Ta gospođa je problem.
- Prodaj hamam. - Treba da se vratim na posao.
Prodaj hamam. Ta gospođa je opasna. Razumeš?
Hvala, Zozo. Doviđenja. Doviđenja.
Frančesko? Frančesko?
- Dobro jutro. - 'Broj'tro. Doručak je spreman.
Zdravo, ja sam. Četvrtak, 8 sati. Nisi nikad kod kuće...
Novac je stigao a posao se izvodi.
Nadam se da si dobro.
Ostaviću ti broj na koji možeš da me nazoveš u vreme ručka:
212-77.12.32.44
Dobra je zamisao da promeniš poruku, tvoj glas je lepši. Zdravo.
Ovo tursko kupatilo postalo je moje kraljevstvo.
Sve je to moje delo, do najmanje sitnice
i ponosna sam na to...
U početku je bilo teško:
Žene ovde rade duplo više nego u Evropi za upola manju platu
ja sad imam izvestan ugled i puno prijatelja.
Moj hamam je postao instituticija u Istanbulu.
Mnogi dolaze izdaleka samo da bi ga posetili.
Moje mušterije pričaju sa mnom i poveravaju mi se.
Ponašaju se prema meni kao da sam im ravna.
Zadovoljstvo je sakriti se i posmatrati ih
kako se zabavljaju u pari.
O ovim časnim glavama porodica
sad znam mnogo stvari,
tako da me poštuju više nego njihove majke svetice.
Doviđenja.
- Ćao. - Ćao.
Zašto sečete!
I tvoj brat je obrezan. Sad si pravi muškarac.
Pravi muškarci ne plaču. Gotovo je.
- Neka te Bog blagoslovi. - Neka Bog blagoslovi.
Pa? Čemu ovo iznenađenje?
- Zašto, je li neki problem? - Nije, uopšte.
Trebao mi je odmor,
a ti si bio nedostupan.
Bio sam stvarno zauzet, problemi na poslu, znaš.
- Ima još puno da se radi? - Nema, skoro je gotovo.
Otvara se za nekoliko nedelja, rekao sam ti.
Znači, odlučio si da ostaneš?
Pa.. Ne znam još.
Dopašće ti se kod Osmana. Oni su svi fini.
Radije bih išla u hotel, to je samo nekoliko dana.
- Da li si nasledio i kola? - Ova kola?
- Ne, kupio sam ih od Halila. - Od koga?
Od prijatelja.
Možete li mi pokazati put do Edirna?
Nisam odavde.
- Sad govoriš i turski? - Ne, trudim se da razumem.
Baš si se sredio, a?
- Konačno! Kasnite. - Avion...
Dobrodošli. Sretni smo što ste u našem domu.
Ovo je Peran a ovo Fusun.
- Peran, to je njegova žena? - Jeste.
Jako je mršava.
Idi kuvaj ručak i gledaj svoja posla!
- Šta je rekla devojka? - Da je ručak skoro gotov.
Idemo onda.
- Ti ne govoriš italijanski? - Malo, ali ne baš najbolje.
Žao mi je što kasnim, imao sam puno posla.
- Ćao. Ja sam Mehmet. - Ćao.
Drago mi je.
Jeli smo previše! Kako uspevaš da ostaneš vitak?
Pa? Šta misliš o njima?
Fini, ljubazni...
Tako su ljubopitljivi o tebi...
- Ali Fussun... - Fusun.
- Lepa je. Šta ona radi? - Ona je student.
Veoma je pametna.
Ako želiš da obiđeš grad ona može da te vodi.
- Ne, radije bih sama. - Mehmet je kamerman,
na privatnoj stanici.
- Da li radiš sutra? - Da.
Videla si šta sve treba da se uradi...
Mora da si umorna od leta i svega...
Valjda...
Laku noć.
Marta?
Da?
- Doručak je spreman, ako želiš. - Gde je Frančesko?
- Na poslu. - Dolazim.
- Dobro jutro, Peran. - Dobro jutro.
Sedi, doručkuj. Spremila sam malo sira.
- Ja ne doručkujem nikad... - Vidim. Ne pričaj i sedi.
- Znači, ne želiš da ti pokažem grad? - Ne, u redu je. Hvala.
- Otišla sam. - Nemoj da se vratiš kasno.
Ovo je dobro.
Dosta, hvala.
On se promenio. Jedva sam ga prepoznala na aerodromu.
- Da li si pričala s njim? - Nisam još.
- Zašto nisi? - Paolo, ne požuruj me.
Bili smo umorni oboje, pričaću s njim večeras.
Dobro. Kad ćeš me zvati?
- Zvaću te sutra. - Dobro.
- Zdravo. - Zdravo.
- Kuda si pošao? - Izlazim s prijateljima.
Ti izlaziš svako veče.
Ne viči. Da li treba da te pitam za dozvolu?
Da, sita sam tvojih prijatelja.
A ja sam sit od ogovaranja tvojih mušterija.
Da ja ne šijem, kako bi izaši na kraj?
Bog će te kazniti. Izvini, Marta. Izvini.
Ti si Božja kazna.
Nemoj da se vratiš kasno.
Marta, uradi ovako.
- Hajde da izvedemo Martu. - Hoćeš da izađemo?
- Da, gde... - Možemo to i sutra da uradimo...
- Dobro, sutra. - Fusun, hoćeš li da pospremiš?
Pomoći ću ti.
Spremno je.
Vidi...
Bol.
Ovde se vidi kako te izjeda bol koji je u tebi.
Zatvara vrata ispred tebe.
Donela si taj bol iz Italije.
-Ovde vidim broj dva. - Laku noć, idem da legnem.
Dva sata, dva dana, dva meseca, dve godine...
ili dva muškarca.
Iza toga vidim mir.
Imaš čudan odnos prema poslu i novcu.
Dodiruješ puno para, ali ih se gadiš.
Nije baš da ih se "gadiš", ali...
Ti još uvek to ne znaš, ali doći će do velike promene.
- Kakav je ovo džem? - Od narandže.
Zašto nisi napravila džem od šljiva?
Napraviću, kad budem ponovo našla šljive.
Dobro jutro, Marta. Ustala si rano.
- Sedi. - U redu je, mogu i sama.
- Ja ću to. - Peran...
Ostavi je na miru. Treba da oseti da je kod kuće.
Imam nešto da vam kažem.
Dundar i ja ćemo se venčati.
- Ali ti ga ne voliš! - Predomislila sam se.
Ovo su lepe vesti.
Dundar je dobar momak a Fusun je u pravim godinama.
Ako treba da se udaš, volela bih da je to iz ljubavi.
- Ne treba da postoji drugi razlog. - Peran, prestani.
Treba da budemo sretni što hoće da se uda za ozbiljnog momka.
Njoj je skoro dvadeset, ne želimo da propustimo priliku!
Izlazimo svi na večeru da proslavimo ovo zajedno.
U tom slučaju, "bardak".
Bardak.
Otišao sam. Vidimo se kasnije.
- Treba da razgovaram s tobom. - Možemo li doveče?
Imam puno posla. Vidimo se doveče.
Paolo? Podigni slušalicu. Dođavola, gde si?
Danas će mi potpisati papire a kartu ću rezervisati za sutra.
Nazvaću te da ti objasnim. Molim te, budi tu doveče.
Ćao.
Sretna sam što sam večeras zajedno sa vama.
Za Fusun! Zdravica.
Žao mi je Marta, ovde svi govore samo turski.
Fusun ne mora da radi. Može da studira i da vodi kuću.
Za sve bračne parove!
Frančesko, možeš li reći konobaru da nema više vina?
Molim vas, donesite još vina.
- Kakva su kola? - Videćeš.
Želim da nazdravim još jednom.
Svim zaljubljenima.
Ovo je jermnesko jelo, ide s rakijom.
Pravi se od tunjevine i soje. Probaj, svideće ti se.
Koliko se dugo poznajete?
Jebem se sa Paolom već dve godine.
Čemu se nazdravlja?
Svuda.
Kod kuće, u radionici, u kolima, u liftu, na stepeništu...
O čemu ti to pričaš?
Jednom smo u kolima. Bilo je divno.
- Hajde napolje da popričamo. - Hoću da ostanem ovde.
Ja idem. Ti kako hoćeš.
Kuda si pošao? Nisam još završila!
Kuda si pošao? Bežiš?
Nisi mogla da izabereš bolji trenutak?
- Zabunila si me! - Ma jebe se meni za njih!
Meni je stalo do njih. Bili su jako ljubazni.
- Mogla si da pokažeš više poštovanja. - Mogla sam da pokažem i manje...
...da sam im rekla pola od onog što sam videla noćas u hamamu.
Jesi li to radio i u Rimu?
- Jesi li? Odgovori mi! - Nisam!
Otkrio si to ovde!
Pokušao sam da te nađem telefonom,
Trebalo mi je da pričam s tobom, bio sam zbunjen, ali ti nisi bila tamo.
Bila sam ovde tri dana, uvek na raspolaganju,
a ti si me izbegavao.
Ali to nije važno, došla sam ovamo da te ostavim.
- Drago mi je što sam ti pomogao. - Seronjo!
Došla si u Istanbul da mi slomiš muda?
Uvek si isti.
Sva ta mirnoća, ljubaznost... Gospodin Fini Dečko...
To kod mene ne prolazi, jebe se tebi za Tursku.
- Šta ti znaš? - Jebe se tebi za tetku...
...jebe se tebi za hamam. Poznajem te dobro.
- Znaš li šta je istina? - Ne. Ti mi reci.
Koristiš situaciju, hteo si da se malo ludiraš,
i ovde radiš sve ono što si se bojao da radiš u Rimu!
Kako se usuđuješ da me optužuješ?
A šta je s glupostima koje si mi pričala dok si se kresala s Paolom?
Kako si mogla da se tako pretvaraš cele dve godine?
Bilo je lako, prirodno.
Ti si bio nepodnošljiv, uvek bezgrešan!
I tvoj prokleto dobar ukus!
Da li si razmislila pre no što si mi rekla ili je to od alkohola?
- Ne možeš čak ni da se svađaš. - Ne želim.
- Samo hoću da završimo ovo, idiote! - Daj da završimo, onda!
Ostavi me na miru!
Donela sam ti potpišeš neke papire.
- Što pre, to bolje. - Daj mi malo vremena.
- Naravno. - Hvala.
Gde je olovka?
- Gde treba da se potpišem? - Dole levo, oba primerka.
Nisi mogao da dočekaš, a?
Zovi Paola i reci mu da je sve sređeno.
- Zvaću ga kad ja budem htela. - Tačno, ti si punoletna.
Pomeri se, treba da se spakujem.
Molim te, hoćeš li da mi pozoveš taksi?
- Gde ćeš sad u ovo doba? - U hotel.
Zašto ne bi pokušali da razmislimo o ovom, razgovaramo...
Ako ne uradimo to sada, nećemo nikad.
Trebalo je da mi kažeš, a ne da me pustiš da sama otkrijem.
- Ni ti meni nisi rekla za Paola. - To nije isto!
Jeste!
- Prevarila sam te s muškarcem! - I ja tebe!
Odlazim.
- Sačekaj još malo. - Znaš li koliko je sati?
Nisam bio sretan u Rimu.
Kad samo pomislim kako sam se ponašao prema drugima i prema tebi...
Kakva bedna egzistencija...
Još uvek poludim.
Ali sve se promenilo otkad sam došao ovamo.
Ljudi su, čini se, ljubazniji,
i ja sam ljubazniji s drugima.
Oduševljavaju me neke stvari.
Osman i Peran ponašaju se prema meni kao da sam im sin.
Mehmet mi je ulio hrabrost. On me sluša, i razume me.
Lepo mi je s njim.
To je život koji sam želeo.
Treba da kupim nešto za Neli pre no što odem.
- Marta... - Zdravo Peran. Skoro sam gotova.
- Znači, odlučila si? - Jesam, sutra odlazim.
Daj ovo Fusun.
- Noćas ću prenoćiti u hotelu. - Ne.
Razmisli pre no što odeš, samo nekoliko dana.
- Izvini što sam umešala i vas. - Ne govori tako.
Želim samo da razmisliš za svoje dobro.
Zato ti kažem da ostaneš još malo,
da razmisliš malo bolje, i onda odlučiš.
Ako nećeš da spavaš s mužem, ostani ovde sama.
Reći ću mu da spava s Mehmedom.
Frančesko?
Ćao.
Ja odlazim.
Vrati ih kad ih pročitaš.
Ostavila sam knjigu i novine u sobi.
Kad je let?
Sutra u 11.
Ćao. Nemoj...
Idem.
Pozdravi Osmana i zahvali mu se u moje ime.
Žao mi je što Fusun nije ovde. Nije znala da odlaziš.
Nazvaću je sutra ujutru, pre no što krenem. Ćao Peran.
Hvala, još jednom, na svemu.
Zbogom, Marta. Ovo je uvek i tvoja kuća.
- Sretno. - I tebi.
Idi kao talas da se vratiš kao talas...
Ima dana u oktobru,
kad Istanbul odjednom postane siv.
Leto odjednom iščezne
i to me uvek začudi,
možda zato što je, otkako sam došla ovamo,
uvek bilo kao da je praznik.
A kad jesen dođe iznenada, kao sada,
ja se setim Italije, i rastužim se.
Probudila sam se jutros i pokušala da te zamislim,
...Šta radiš kad se probudiš, šta doručkuješ...
Možda se umotavaš zato što je hladno...
Možda ponekad pomisliš na mene.
Kad jesen dođe, Đulijana, osetim da sam sama.
Onda pomislim na malog Frančeska.
Volela bih da znam kako je on,
koje igre voli da se igra, šta voli da jede...
i o čemu razmišlja.
Sigurna sam da je pametan i poslušan kao ti.
Tvoj sin, moj jedini sestrić...
Da li mu ikad pričaš o meni?
Volela bih da ga vidim kako počinje da liči na oca,
jak, hrabar i oprezan,
s jasnim pogledom da prepozna želje
i čvrstim rukama da ih ostvari.
Nadam se da će biti slobodan čovek,
i sretan.
Zato što čovek treba da bude sretan u ovom životu, Đulijana.
Mora.
Ova kuća smrdi na staro đubre, draga moja.
Njen smrad postaje nepodnošljiv kad pogledam sve ove tričarije.
Ali ja sam beznadežan mazohist
i ne mogu da ih se oslobodim. Mleko i šećer?
Samo mleko, hvala.
"A tamo, u zapuštenoj sali, usamljeni ždral
leži u crnini..."
Da li ima išta što ovaj stari ždral može da uradi za tebe?
Ne mnogo, bojim se.
Da li si došla samo da se oprostiš?
U pravu si. Ti me čak i ne pozanješ.
Ne znam šta sam očekivala.
Mnogo toga se dogodilo, a ja ne znam s kim bi pričala.
Sa mnom, na primer.
Marta je... Sviđa mi se Marta.
A ima i dobre sise.
Samo trenutak...
Zar to nije bilo zvono?
- Ne znam. - Zar ti majka nije kod kuće?
- Otišla je u kupovinu. - Ja ću.
- Dobro veče. - Dobro veče.
- Da li si t iFrančesko, Italijan? - Jesam.
Njegove oči, njegovo ponašanje...
promenili su se.
Čudno je. Došla sam ovamo da ga ostavim, a sada...
Ti ga voliš.
- Gospodin Osman na telefonu. - Alo?
Dobro veče.
Da, ona je ovde.
Dragi Mehmede,
juče sam konačno dobila pismo od tebe.
Drago mi je da čujem da ti je dobro.
Ali ako to nije istina, ako želiš da razgovaraš, ja sam ovde.
Otkako si ti otišao, komšiluk se jako izmenio.
Ubedila sam Fusun da se ne uda, na veliku radost tvoje majke.
Prošle nedelje Yildiz se porodila.
Odlučili su da mu daju ime Frančesko.
Naravno, Peran, Fusun i ja dobro smo se isplakale zbog novosti.
Skoro svako popodne silazim dole u hamam.
Sad smo skoro gotovi s radovima.
Ponekad se u sumrak rastužim,
ali onda dune hladan povetarac, sasvim iznenada,
i odnese tugu daleko odavde.
To je čudan povetarac, nije kao ostali.
To je laki povetarac,
on me voli.
Preveo Mita