JEDNODUCHÝ PLÁN
Když jsem byl ještě kluk, vzpomínám si, jak mi táta říkal,
co je potřeba, aby byli chlapi šťastný.
Konečně, Tommy. Dneska je Novej rok.
- Promiň, že jdu pozdě. - Nic se neděje. - Díky, Hanku.
- Zůstal jsi tam až úplně do konce? - Jo.
Chlapům stačí jednoduchý věci:
Žena, kterou má rád, dobrá práce,
přátelé a sousedi, co si ho váží.
A na nějakou chvilku, aniž bych si toho vlastně všiml,
jsem to všechno měl.
Byl jsem šťastný muž.
Ahoj, Tome, dneska jsem chtěl vypadnout dřív.
Šťastnej Novej rok, Hanku!
Čau Lindo, šťastnej Novej rok. Kam jste se vypravili?
- Sáňkovat. - Můžu jít s váma? - Ne.
Ne?! Prosím...
- Ahoj, Carle. - Šťastnej Novej, Hanku.
- Měl by sis za to začít účtovat. - Dostával bych víc než od státu.
Zlato, to jsem já.
- Jak se dneska cítíš? - Dobře, dobře.
- Můj bože... - Dneska celý den kopala.
Zdá se, že budeš mít dlouhý odpoledne. Přivedl s sebou Loua.
- Bezva. - Já budu dál ležet a odpočívat.
Ahoj, Jacobe!
- Co tady dělá? - Potřeboval svízt.
No, to je trošinku z ruky.
Můžem ho vysadit, až skončíme. O nic nejde, Hanku.
Měl bys to odklidit z tý verandičky.
- Nebo jak tomu říkáš? - Dám ti za to čtvrťák.
Hodil by se.
Koukni na Loua.
Hodná holka.
- Podrž mi to. - Chceš ji dát sem?
- Ne, tam by zvadla. - Hanku, pozdravils už Marybeth?
Jo. Ahoj, Marybeth.
- Řekl "ahoj, Marybeth". - Ahoj, Lou. - Hank řekl "ahoj".
- Někdo tady byl. - Ty jsem přinesl já.
Kdy?
Co si sakra myslíš, Hanku? Že je tohle jedinej den, kdy sem chodím?
- Co to s tebou je? - Já nevím.
Hele, Jacobe, píšu svý jméno.
Počkej chvilku, vytáhnu svýho šášu. Pomůžu ti, jestli ho dostanu ven.
- A víš, co ten chlápek řekl? - Že je to ledodžbán?
- Ledodžbán? - Ne.
Ne, teď dávej dobrej pozor.
- To řekl ten kazatel, tohle je kovboj. - A říká: "Bůů."
Ale ne. Ten chlápek, co stojí u cesty, říká: "Ale, důstojníku, je to jen ananas."
- Chápeš to? - Jo.
Ale pan účetní to nechápe.
Bacha!
Není ti nic, chlupáči? Vypadni.
Koukni na to! Mý auto!
No tak, padej.
Marybeth!
Ona se vrátí. Co to děláš?
- Tohle je rezervace. To víš, ne? - No a co?
Nemůžeš tu lovit. Vrať to tam.
- Ale dyť mi zničila auto. - No a co? - Hele, Hanku, to nepočítej jako lov.
- Ne, to je splacení dluhu. - Je to jako splacení dluhu.
- Počkejte! Na to nejsem oblečenej! - Aby ses nám nenastyd, ty drsňáku.
Ježíši, chodíme tady od ničeho k ničemu. Ta tedy zdrhla daleko.
- Marybeth! - Ježíši, koukni na ty ptáky.
Vždycky čekaj, až něco umře, aby to mohli sníst.
Mít tak něco k pití.
Vždycky jsem připraven.
To je výbornej nápad, teď začnem všichni chlastat.
Vidíš ho, jakej je?
Jako tenkrát ten chlápek, co?
- Vzpomínáš? - Jo.
- Hele, chceš taky? - Nemám žízeň.
- Ty nepiješ před pátou? - Jo, před pátou.
- Nebo jen nechceš pít ze společnýho? Máš strach, že něco chytíš? - Jo.
Hanku?
- Co blbneš? - Jenom sranda.
Vidíš? Tohle bys mohl nazvat insinuativní hod.
Pamatuješ?
Tohle jsi mi řekl, když jsme se naposled viděli.
Kdybys řekl náznakový, ale ne. Musíš nám ukázat všechny cizí slova, co znáš.
Přemejšlíš o blbostech. Jak je to dlouho? Dva měsíce?
Jdi se bodnout.
Proboha.
- Bože... - To je letadlo.
To bude jeden z těch vožralejch doktorů, co pořád padaj s letadlama.
Muselo padat tudy, koukej na ty zlomený stromy.
Je tu tma, nic nevidím.
Smeť trochu sněhu z toho skla.
Nevidím, vůbec nic nevidím.
Je to zaseklý.
Pořád nic nevidím.
Vidím pilota!
Říká, že tam někdo je.
Není ti nic?
Hele, kámo...
Nechte mě!
- Bože, sakra! - Dostaňte mě vodsaď!
Co je ti, Hanku? Počkej, já to vyndám.
Viděls... ty hrozný ptáky?
Jestli jsem je viděl?
No tak, pomoz mi vodsaď.
- Dej si to na oko. - Díky.
- Roztrhl sis kabát. - Jo, to vidím. - Bože!
Bože, kluci koukněte!
Kurva!
Bože, kolik si myslíš, že to je?
Dobrý bože. Samý stodolarovky. Je jich tu celej pytel.
- Jsou to vopravdový peníze? - Sakra, že jsou. Nebuď blbej.
- Nemůžu uvěřit, že by tu někdo lítal s takovou hotovostí. - Víš co?
- To budou prachy z drog. - To bych řekl. - Asi budeš mít pravdu.
- Ten chlap je dealer, protože tohle voni dělaj. - Viděl jsem to v televizi.
Špinavý prachy.
- Myslíš, že jsou jako nějaký falešný? - Ne, tyhle jsou opravdový.
Ať je to, jak chce, teď je to věc policie.
- Někdo tu zůstane a někdo půjde pro polici. - Co to říkáš?
- Promysleme si to. - Co? - Počkej.
Co je neodevzdat?
Ty si je chceš nechat? On si je chce nechat.
- To je dobrý. - A proč by ne?
- Proč by ne? - Jo. - Jinak jdem do basy. - Proč?
- Protože to je krádež. - Krádež? - Jo. - Krádež vod koho, vod něj?
Tomu už je to fuk.
Protože je mrtvej, co?
To je srandovní. Je mrtvej, je mu to fuk.
Navrhuju vzít ty prachy do auta a dělat, jako že se nikdy nic nestalo.
- Jasně, proč ne. - Proč ne? Protože nás chytí, proto.
Sakra. Něco ti povím, ale neber to osobně. Nemíchej se do toho.
Nepotřebujeme tě. Aspoň zbyde víc peněz na nás.
Nechci tě ohromit dalším cizím slovem, ale víš, co je to "komplic"?
Je to blbost.
Hanku a proč, proč by nás měli chytit?
Protože je to spousta peněz. Až najdou to letadlo a nebudou v něm žádný peníze...
- To je blbost! ...půjdou po nás. To není blbost.
To jsou špinavý prachy a pokud jde o toho chlápka, poldové ani nevědí, že někdy byl.
Nikdo o tom neví... kromě nás.
Vidíš, nikdo to neví, jen my.
Je to jako, že jsme si vyšli na výlet a našli nějakej poklad.
V tomhletom zatraceným pytli je americkej sen a on ho tu chce nechat ležet.
Pro americkej sen pracuješ, nekradeš.
Tohle je mnohem lepší.
Jestli je majitel těch prachů drogovej dealer, tak jsme něco jako Robin Hood.
Jo, něco ti řeknu. Máš doma nádhernou manželku, brzy budete mít dítě,
a já vím, že si nevyděláváš zase tak moc.
- Copak bys nechtěl mít aspoň část? - No, jasně, že jo,
ale nemůžem si to vzít. Co když je za to odměna?
- Možná je tu odměna a... - A možná taky ne!
Co třeba tohle? Něco ti řeknu. Vsadím se o deset táců,
jeden tenhle svazek, že až to letadlo najdou,
tak se o penězích nezmíněj.
Hanku, proč... bychom je měli vracet, dokud nevíme, jestli je někdo hledá?
Má pravdu.
Neškrábej se, kde tě nesvědí. Nespravuj zbytečně nerozbitý věci.
- Nebo ne? Když, když... - Vím, co chceš říct.
Řekněme, že je schovám já.
- Na jak dlouho? - Jen do jara, než ho najdou.
- Pak co? - Pak jestli máš pravdu a nezmíní se o prachách, rozdělíme si je.
A proč je schováš ty?
To je jedinej způsob, jinak je můžeme odevzdat.
Počkej, počkej... Chceš říct, že nám nevěříš?
To chceš říct?
Je to spousta peněz, tak asi jo.
Žádný sliby, jestli ty peníze bude někdo hledat, spálím je.
- Spálím je a hotovo. - Poslouchej... - Ne, to je jedinej způsob.
Tak je můžu spálit, jestli jde o to. Tak to bude.
Někam je schovám, počkám, než ho najdou
a když se o penězích nezmíní, tak si je rozdělíme.
- Co? - Jdu do toho.
Spočítáme je.
To je dobrej nápad.
Taky souhlasím.
Jsme blázni. Dobrý Bože...
- Co si za to koupíš, Jacobečku? - Koupím si nový auto.
Ale jasně, pořiď si za to nějakej pěknej sporťák.
Jo, to tak leda ve snu si můžu pořídit sporťák.
- Kde jsi byla? - Dostaneš nový botičky.
4350000, 4360000,
4370000, 4380000,
4390000,
4400000 dolarů!
Hele, koukni se na to. Takovej čtvereček. Skvělý, ne?
- To se povedlo. Kolik je jedna řada? - To bude asi milion.
- Milion a půl. - Ticho! - Slyšels to?
Ne.
A sakra!
- Běžte do auta, já to zařídím. - Sakra! - Schovej ty peníze, rychle do auta!
Honem do auta! Pohni!
- Ahoj, Carle. - Máš potíže s autem?
Potíže se psem. Jacobův pes běžel do lesa za liškou.
- Je na stromě? - To jsme si mysleli, ale když jsme tam chtěli jít, vrátil se.
- Co se ti stalo? - Švihla mě větvička nebo co.
- Pořád máš bráchu bez práce? - Jo.
- Lou? - Jo, ten taky.
To je špatný, co?
No, měli bychom vyrazit domu.
- Ahoj, Jacobe. - Ahoj, Carle, jak se máš?
Dobře, dobře. Už jsem si začínal myslet, že se mi vyhejbáš.
Nerozumím.
Seděl si pořád tam v tom autě. Myslel jsem, že se mi vyhejbáš.
To ne, seděl jsem jenom v autě. Je tady docela zima. Chtěl jsem se zahřát.
- No, asi bychom měli... - Hele, řekls mu o tom letadle?
- Nebo to nebylo letadlo? - Jaký letadlo?
Slyšel jsi letadlo?
Já nevím, co slyšel. Pořád něco slyší.
- Měl bys mi to raději říct, Jacobe. - O nic nejde.
- Vyrazíme už domu, jo? - Dobře.
Šťastnej Novej rok. Tak jedem.
- Cinkni mi, Carle. Štastnej Novej. - Vážně nechcete pomoct?
- Ne, jsme v pohodě. Díky. - No dobře.
Do hajzlu!
Už jsem tě viděl dělat pěkný pitomosti, ale tohle je naprostej vrchol!
- To byl můj nápad. - Fakt výborný, Lou!
Když najdou letadlo a zjistí, že prachy chybí, budou vědět, za kým jít.
Ale to je na tom právě to nejlepší.
Víš, jako že bychom nikomu nic neřekli, kdyby jsme ty peníze našli.
On přece neřekl, že jsme viděli to letadlo padat.
- Jen, že jsme slyšeli letadlo, co mělo divnej zvuk. - Mám ty prachy spálit?
Kvůli tomuhle nepůjdu sedět. Když uvidím, že je možný, že za to půjdeme sedět.
Přísahám Bohu, že to všechno zmizí. Rozumíte?
Byl to jen ananas.
Bože, to bude sranda.
Kdes sakra byl?
Ty jeden mizero mizerná, chlape neschopná?
Ahoj, Nancy. Jenom nebij Marybeth.
Pamatuj si nikomu ani muk, ani Nancy.
Dřív nebo pozdějc se to bude muset dozvědět. Bude jí divný, odkud beru peníze.
Můžeš jí to říct, až se rozhodnem, jestli si je necháme, ne dřív.
- To platí i pro Sarah. - Jasně.
- Sakra! - No tak!
Slíbils, že uděláš něco s tou cestou, ty línej parchante.
- Uklidni se, dneska mám důvod, proč jdu pozdě. - Jo, co? - Zatím, Lou!
- Já už ti to víckrát opakovat nebudu. - Ale no jo.
On jí o tom řekne. Neví, co je to tajemství.
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
Kde jsi byl?
- Už jsem se o tebe bála. - Tak promiň. - Ale to nic.
- Hele, co se ti stalo? - To nic, jen škrábanec. - Krvácí to.
Může se tě na něco zeptat?
No, jasně.
- Co kdyby ses procházela v lese... - Bude to dobrý. Není to hluboký.
...a našla tam pytel peněz.
Řekněme 4 miliony. Nechala by sis je?
- Jasně, že ne. Podrž to. - Proč ne?
No, protože by to byla krádež.
Ty peníze někdo ztratil a navíc je nikdo nehledá.
Dej mi to.
- Někdo ztratil 4 miliony? - Jo. - A nikdo je nehledá? - Jo.
- Čí jsou to peníze? - Tvoje.
Že jsou moje, ale čí byly předtím?
- Asi lupiče. - Tak patří bance.
Dobře, tak třeba drogovýho dealera.
No teda...
Hanku, to je vážně praštěný.
Je jasný, že chceš, abych řekla něco. Já tedy nevím, co vlastně ale chceš.
Abych s tebou souhlasila nebo řekla, že máš pravdu, ale já bych si je nevzala.
Jsem taková, nevzala.
Jsou skutečný.
Nebudem mít o peníze nouzi.
My o ně nemáme nouzi, Hanku.
Máš práci, nepotřebujeme je.
Jo, ale nikomu tím neublížíme.
To přece dělá zločin zločinem. Když někomu ublížíš.
Zločin je, když to je proti zákonu.
Nezáleží na tom, jestli někomu ublížíš. Chytí tě a půjdeš do vězení.
Nechytí, ty peníze jsou jedinej důkaz, že jsme něco udělali.
Schováme je a uvidíme.
Jestli je někdo přijde hledat, tak je spálíme a je to.
Žádnej risk. Všechno je pod kontrolou.
A co Jacob a Lou?
Pokud budeme mít ty peníze, všechno budem řídit.
Byli bychom blázni,
jen tak se toho vzdát. Ani nevíme, jestli je někdo hledá.
Tady máš. Není to šampaňské, ale na Nový rok.
Musíš vrátit část těch peněz.
Co?
Velkou, asi 500000.
Když najdou to letadlo, budou si myslet, že tam jsou první.
Budeme mimo podezření.
- Nikdo by tam tolik peněz nenechal. - Počkej chvilku.
- Zbytek si necháme? - Vyrazíš ráno. Až bude pak sněžit, zakryje to stopy.
- Neříkiej to Jacobovi. - Že by se vrátil a vzal je?
Jen musíš být opatrný.
Odteď musíme být opatrní. Musíme myslet napřed.
Dobře, dobře.
Dobře.
Jacobe!
Jacobe, otevři!
Pohnul jsem s tím pilotem. Vrátíme se a dáme ho, jak byl.
Pojď, budeš dávat bacha.
Jestli někdo půjde kolem, předstírej, že měníš kolo.
- Tomu nebudou věřit. - Proč by nevěřili?
Nebudou, protože není prázdný.
Ty seš mazanej.
Sleduju věci.
Sleduješ a učíš se. Sleduj a uč se.
To je dobrý.
Jacobe, co se stalo, chcíplo ti to?
Ne, mám prázdnou gumu. Spravím to. Ta nová je tady.
Vzal jsem tu druhou a špatnou dal do kufru.
Už je tady ta úplně prázdná. Už je to dobrý, všechno je v pořádku.
Neviděls tady náhodou tak před 5 minutama běžet k lesu tu zatracenou lišku?
Ne, lišku jsem neviděl. Vůbec žádnou.
Jestli jsi stál tady, tak ti běžela pod nohama.
Žádná liška tu neběžela.
- To bych ji musel vidět! - To je mi právě na tom divný, žes ji neviděl.
Já jsem ji neviděl, sakra!
Žádnou ztracenou lišku jsem neviděl!
- Neudělej hloupost... - Ne, nedělej to!
Jacobe!
- Můj Bože! - Kurva, cos to udělal?
Já, já... ho praštil.
On sledoval lišku, já, chtěl jít směrem k tomu letadlu.
Musel jsem něco udělat. Snažil jsem se nám nějak pomoct.
Poslechni si... jeho srdce nebo tak něco.
No tak, poslechni si ho. Bude v pořádku, neboj.
- Jacobe, myslím, žes ho zabil. - Bude v pořádku, co jinýho jsem měl dělat?
- Bože, je mrtvej! - Hanku, to není správný.
Možná bychom mu... mohli dát první pomoc.
Můžem mu dát umělý dýchání. Můžeme něco udělat. Sakra!
- Jacobe, co to děláš? - Sakra! - Přestaň!
- Vstávej! Dělej! - Nech toho!
Klid! Musíme myslet.
Žádnou paniku. Projely tu nějaký auta?
- Co auta? - Auta. - Když jsem byl v lese, viděls tu jet nějaký auta?
Proč Hanku?
- Bože... - Dobře.
- Musí to vypadat jako nehoda. - Nehoda? - Dělej!
Pomoz mi. Chyť ho za nohy.
Tohleto nepůjde. Počkej.
- To nepůjde. - Proč by to nešlo?
Protože zanecháme stopy, budou je sledovat... Jako nějaká scéna z detektivky.
Dobře. Zajeď s autem zpátky k mostu, dám ho na skútr a projedu s ním parkem.
Ty se tam dostaneš dřív.
V žádným případě se tam nezastavuj. Chci, abys tam jezdil.
- Aby tě tam nikdo neviděl sedět. - Jezdil? - Přesně. Seber se.
- Že si mě neodvedou? Musíš mi slíbit... - Nikdo si tě neodvede, slibuju.
- Pospěš si. - Bude to v pořádku?
- Jo. Už musíš jet. - Přijedeš tam? - Přijedu. Jeď!
Dwighte...
Dwighte!
Tvůj bratr
mě praštil.
Zavolej poldy.
Přiveď je.
- Co to děláš? Vrať se, než nás uvidí. - Tohle já neudělám. - Co?
To je pitomost. I když to všechno zakryjem,
tak to stejně bude jenom horší, víš? Já, já jen...
- Nastup si. - Prostě půjdu a vytáhnu ho ven, řekneme každýmu pravdu.
- Řekneme jim o těch penězích a o všem... - Necháš tam stopy!
Moment!
Tohle je mý rozhodnutí!
Mý, ne tvý!
Tys ho nezabil!
To my oba.
O čem to mluvíš, Hanku?
Když jsi odjel, byl naživu. Udusil jsem ho.
To z toho dělá moje rozhodnutí.
Bude to dobrý, vypadá to skutečně. Kdyby to třeba i nevypadalo jako nehoda,
kdo by myslel na nás?
- Ale ty tvoje stopy vedou k letadlu. - Počkej, bude sněžit.
- Každou chvíli by mělo začít sněžit. - Byla tam krev? - Krev?
- Jacob ho praštil. Zamazal se? Byla nějaká krev na cestě nebo... - To už nevím.
- Díval ses? - Díval, ale já si to... Stalo se to tak...
Zlato, bude sněžit.
A všechno bude zasněžený, všechny ty stopy.
Je naprosto zřejmé, že se snažil přejet tento sněhový převal
a jeho skútr se svezl po okraji ledového mostu
a shodil ho tak do ledových vod Andersova potoku.
Zdejší šerif objevil tělo dnes krátce po 16. hodině.
Velice tragický začátek Nového roku pro jednu místní rodinu.
- A zpět do studia. - Díky, Tracy.
Hraví pejsci, nebo smrtící zabijáci? V tomto případě záleží na tom, s kým...
Proč jsi to řekl Jacobovi?
- Myslel by si, že to udělal on. - Děsí tě to?
- Jo, děsí. Co když to někomu řekne? - To, co jsem udělal.
Cos udělal?
Vím, žes to udělal jenom proto, že ses cítil v pasti, neměls na vybranou.
Udělala bys to samý? Myslím, kdybys tam byla místo mě?
Chci jenom vědět, že je to možné.
Zlato...
Posloucháš mě vůbec, Hanku?
Každý pondělí sem chodím a kupuju 2 pytle. Přesnej jak švýcarský hodinky.
2 pytle týdně, 4x do měsíce. Měl bys mi fakturovat určitě 8 pytlů.
- Já nevím, jak bych to měl... - Prosinec začal v pondělí, pane Schmitte.
- Bylo to tedy 5 pondělí v jednom měsíci. - Chceš říct, že ten měsíc měl 5 týdnů?
Ne, říkám jenom, že bylo 5 pondělí. Promiňte...
- Já to vezmu. Jo? - Hanku, to jsem já.
- Počkej chvíli. - Když mi nevěříte, podívejte se támhle do toho kalendáře.
- Musím s tebou mluvit. - Mám docela napilno, Jacobe. O co jde?
Hele, setkáme se na farmě.
- Na jaký farmě? - Naší.
- Tak o co jde? - O polední přestávce 12:30, jo?
Je to v pořádku, pane Schmitte? Díky za návštěvu.
Hele, já teď nemůžu... Jacobe?
Jacobe! Co tady děláš?
Pozor!
- No tak. Proč jsi mě sem vytáhl? - Já ji koupím zpátky.
Pěkně ji vyspravím. Přestavím ji přesně tak, jak to bylo, než naši umřeli.
Počkej, počkej. Nikam nespěchej, to už jsme prošli.
Jak si rozdělíme prachy, musíme jít. Musíme pryč.
Co chceš, abych udělal? Prostě jen tak sám někam odjel?
- A když zůstaneš, co řekneš lidem? Odkud máš ty peníze? - To je snadný.
Řeknem lidem, že Sarah ty peníze zdědila.
Nikdo odtud neví nic o její rodině.
Mohli byste tu farmu koupit a mě byste ji nechali provozovat.
- To nepůjde. - Tak ty z toho nemáš radost?
Jacobe, farmaření? Ale jdi.
Nekoupíš jen tak farmu, musíš na ní pracovat.
- Musíš vědět spoustu věcí: Stroje, osivo... - Já to znám.
Ne, neznáš. Hnojiva, pesticidy, herbicidy, odvodnění, setbu, počasí.
Nevíš nic ani o jednom z toho. Skončíš přesně jako táta.
- A proč skončil, jak skončil? - Já ti řeknu, proč skončil, jak skončil.
- A kam asi ty prachy dával? - Byl to špatný obchodník.
Kam myslíš, že ty prachy dával? Ty myslíš, že je všechny vrazil sem?
Já ti řeknu přesně, kam ty peníze šly. Čtyři roky školy.
To tě nikdy nenapadlo, jak to zaplatil?
- Ne, mý školný bylo... - Já jsem tu farmu měl zdědit!
A co jsem dostal? Já měl dostat tu farmu!
- Máš tu celý svět, můžeš... - Já to nechci slyšet.
Můžeš jít, kam chceš.
Já chci tohle.
Tady chci bejt.
To je můj domov.
Sakra.
- Ahoj, zlato. - Co je? - Chci ti něco ukázat.
- Co je to? - Mám tohle. Poslali mi to z druhý pobočky.
Koukni se. Tady to je.
- FBI identifikuje tělo. Otec ztratil dceru. - Výkupné 4400000 $ .
Vidíš? Podle všech se ty prachy beze zbytku vypařily.
- Byl jeden z nich v letadle? - Těžko říct. Jeho tvář už byla...
"Dva vrazi, šest mrtvých. Únos dědičky." - Co? - Tohle to mění. - Proč?
Takže teď už jde o krádež.
Ale Hanku, vždycky to byla krádež, jenom jsme nevěděli, koho okrádáme.
Mysleli jsme, že jsou to peníze z drog, že ty peníze nebude nikdo nehledat.
- To sis myslel ty. Tohle je dobrý, jsem ráda, že víme, odkud jsou. - Dobrý?
Začínala jsem se bát, že jsou falešný nebo označený.
- Můžou být označený. - Ne, tady to přece píšou.
Hele, ty bankovky jsou neoznačené, vidíš?
Začínáš být paranoidní. Je po všem, je to dobrý.
Sarah!
- Můžeš na chvilku, prosím? - Jasně, momentíček.
Uvidíme se večer.
- Kriste! - Hanku, otevři.
Co tady sakra děláš?
Ahoj, pane pokladní. Přišel jsem si jenom pro malý výběr.
- Otoč se a běž domů. - Ale no tak, mrzne tady.
- Buď tiše. - Pozvi mě dál. - Ale jen na chvilku.
Nemám čas na blbosti, musím ráno vstávat do práce.
- Chci svůj podíl. - Co?
Vážně, chci svůj podíl.
Peníze nemám tady. A i kdyby, žádný bych ti nedal.
Jenom to, že je máš ty, neznamená, že jsou tvoje.
Jedna část z nich jsou moje peníze.
Můžou to bejt tvý peníze, když se rozhodnem nechat si je.
- Plán byl počkat, než se rozhodneme, že bude bezpečné... - Buď přece kámoš.
- Proč sem vůbec chodíš kvůli takový blbosti? - Dobře. Dej mi jenom jeden balíček.
Jenom jeden balíček. Později se vrátím pro zbytek.
Ještě jednou se mě zeptej a zejtra ráno je spálím. Jasný?
- Blafuješ. - Co? - Jo, blafuješ.
- B-L-A-F-U-J-E-Š. - Zkus to a uvidíš, co se pak stane.
- Jo. - Fajn.
Jacob mi totiž řekl malý tajemství, pane pokladní.
Vím, co se tehdy stalo Dwightu Stephansonovi.
- Moc piješ, nevíš, co mluvíš. - Já bych chtěl jenom jeden balíček.
Už jsem ti jednou řekl, že peníze nemám tady.
- Schoval jsem je mimo dům. - Víš, co by byla pro někoho věčná škoda?
Kdyby někdo poslal Carlovi Jenkinsovi vzkaz, kde by se psalo,
že se smrtí Dwighta Stephansona není něco v pořádku.
Že jako sjel z toho mostu. Ty tomu věříš?
Ježíši, Lou, vždyť jsi taky zloděj.
Jsme v tom všichni společně. Jeden půjde do vězení a jdou všichni.
Bože...
Potřebuju je, Hanku. Vážně.
Jsem plonk a dlužím lidem peníze.
- Ježíši, Lou, co já s tím mám dělat? - Potřebuju pomoct.
Dobře, tak tu počkej.
Tady.
- 40 dolarů, co to sakra...? - Ticho, já víc nemám.
Zejtra bych mohl zajít do banky a půjčit ti z úspor.
Hele, peníze jsou den cesty odsaď.
I kdybych tam pro ně chtěl zajet, nemůžu to udělat okamžitě.
- Den cesty? - No jo, přesně tak.
Dal jsem je do takový schránky u dálnice.
- Co dělaj v nějaký schránce? - Jsou v bezpečí, neboj se.
- Nechtěl jsem je tu nechat pro případ, že upadnem do... - Jak by se to mohlo stát?
Jak by se mohlo stát? Co když se Carl dozví o letadle?
Čí to byl nápad?
- Jo. - Dobře, Hanku.
Až Sarah porodí, pojedem si pro ně. Pak si je rozdělíme.
Jo?
Jo.
Hanku?
Promiňte.
Ahoj. No teda.
Já jsem tu špatně, hledám Hanka a Sarah. Omlouvám se.
Tady jsou kopie otisků chodidel.
Bože, koukni na to.
- Máte v autě, kterým jedete domů, dětskou sedačku? - Jo.
- Je nově instalovaná? - Ahoj, koukněte, kdo přišel.
- Počkej chvilinku. To je teda uvítání.
- Tady podpis. - Jasně.
- Co tím myslíš, že hraje? - Hraje v kasinu a prohrál dost peněz.
- A kolik prohrál? - Já nevím, kolik prohrál.
- Ahoj, gratuluju. - Díky.
- Viděls to, vypadá jak rajčátko. - Jak jsi mu to mohl říct?
Riskuju pro tebe a co uděláš? Ty mě zradíš.
- O čem to tu mluvíš? - O čem to tu mluvím? - Teď tu vznikly dvě strany.
Proč oba pořád mluvíte o nějakých stranách? Nejsou strany.
- Počkej, kdo tu mluvil o stranách? - Já jsem na obou stranách.
- Jsme v tom všichni společně, ne? - Kdyby sis musel vybrat, tak koho?
- Ne, nechci. Proč bych si měl vybírat? - Chci to vědět. Já nebo Lou?
Nevím. Dobrý Bože...
Jasně, jsi můj brácha.
Koupil jsem dárek pro děťátko.
Vlastně jsem ho přinesl z domu, nekoupil jsem ho. Koukni na to. Je bezva.
V tomhle mi věř, bude se ti moc líbit. Až uvidíš, co to je.
Jo, dík.
- Je použitej. - Ukaž mi to.
Bože můj, ten byl jeho, když jsme byli malí.
- To je od něj moc hezký, že jo? - Kamarád Méďa.
Vaše holčička.
Ahoj, miláčku.
Pojď k mamince.
- Myslím, že už má pořádnej hlad. - Můžete to vzít? Moc vám děkuju.
Děkuju.
Ahoj, maličká.
- Má hlad. - Jo.
Chci, aby sis koupil diktafon.
Takovej ten malinkatej, co se vejde do kapsy.
- Na co diktafon? - Lou se ti přizná k té vraždě Stephansona.
O čem to mluvíš?
Jsem doktor Nale...
Ty a Jacob ho někam pozvete, opijete ho, pojedete k němu
a pak si začnete dělat legraci, jako že vypovídáte na polici.
Všichni se vystřídáte, každej to řeknete po svým. Ty s tím začneš,
pak Jacob a nakonec Lou a tehdy ho nahraješ, ano?
- Ale to přece nevyjde. - Jacob ti pomůže, to je základ.
- Udělá to, když ho navedeš. - Ale i kdyby...
i když ho nahraju, k ničemu to nebude.
- Nikdo tomu nebude věřit. - To je úplně jedno, když bude věřit Lou.
Uvidíš, že Jacob je na tvý straně.
To je vše, co chceš.
Musíme se o to pokusit, tím přece nic neztratíme. Ano?
Vždyť přece po tobě tolik nechci, jen zvedni telefon, zavolej mu a řekni:
"Lou, Hank navrhuje, abychom zejtra šli někam..."
Co to znamená? My navrhujem, abychom šli pít.
- Nech mě domluvit. - Nikdy nenavrhuješ hospodu.
Řekni mu, že souhlasím s rozdělením těch peněz.
- A že jsem si myslel, že to můžeme oslavit. - Mám napálit Loua?
- Svýho kamaráda? Dobře. - Chápeš, co se tu děje?
Chápeš, do jak závažné situace jsme se dostali? Může nás dostat i do vězení.
- To by Lou neudělal. - To nemůžem riskovat.
Teď ne. Ne s dítětem.
Nemůžu si dovolit jít do vězení. Co by bylo se Sarah?
Co by dělali?
Budu se muset zbavit toho vánočního stromku támhle v koutě.
Mohl bys, prosím tě, dávat pozor? Dávej pozor.
- Co by dělal táta? - Já mám teď jiný starosti.
- Nechtěl by, abychom drželi pořád spolu? - To neříkej Hanku.
Ty nemáš tušení, co by udělal! To je blbost! Neber si ho do huby!
No.
A co když ti řeknu, že ti pomůžu získat farmu?
Dobře?
Pomůžu ti koupit farmu.
Ale musíš pomoct ty mně.
Víš to o tom vánočním stromku. Myslel jsem, jako že je vážně suchej
a že by moh shořet. Víš, jak to chodí.
Ne, že bych se snažil tě neposlouchat nebo tak něco.
Já jen... jenom jsem s tebou chtěl mluvit o praktickejch věcech.
Máme tu ten bílej koberec.
- Zlato. - Ahoj. - Ahoj, Sarah. - Ahoj, Jacobe.
- Sundal jsem si radši boty, vidíš? - Děkuju.
- Podívej. - Hezká košile.
- To je dobrý, ne? - Ukaž, pomůžu ti.
- Musím si odskočit. - Jen běž.
- Ahoj, zlato. - Tys ho přivedl sem?
Jo, pozval jsem ho na večeři.
Aha. Dobře, dobře.
Takže... udělá to?
Musel jsem mu slíbit farmu.
Cože? Já jsem myslela, že jsme se na něčem dohodli.
A kam se má vrtnout? Co má udělat?
- Odjet? Vždyť přece... - Nevím, lásko, ale když tady zůstane, chytí nás.
Já vím...
- Je otázka času, kdy se prozradíme. - Já vím, to jsem se nesnažil říct...
Kéž by to bylo možný.
Ne, ne. Víš, co tenkrát udělala?
Byla tak vystrašená, že zavolala partu dobrovolných hasičů.
- Oni přijeli. - Byli to tátovi kámoši. - Rád s nima nasával.
Jo, to bylo taky všechno, co dobrovolný hasiči uměli.
A on tam seděl v kuchyni s balíčkem ledu na tváři.
Cítil se jako blbec, protože se tam všichni sešli, jako by to byla pohotovost.
To bylo tak směšný.
Tak jo...
Zpátky k povinnostem. Omluvte mě.
Máš ještě plnou. To je jako ta vysílačka, dětská vysílačka?
Jo, jo. To je bezva.
Pamatuješ na ty vysílačky, co jsme měli jako malí? Dostali jsme je k Vánocům.
Jo, je to divný, když o tom přemejšlím, je to fakt divný.
Ty si taky všechno pamatuješ, co?
- Vždyť mě znáš, vždycky jsem s tátou mluvil. - Vím, že jo.
Pořád přemejšlím o tom, co se stalo. Víš, byl jsem nervózní.
Ale kdyby...
byl v tý samý situaci, co jsme teď my, víš...
- On by udělal to samý. - Já nevím, možná jo.
Já myslím, jako že to je to, co on vždycky chtěl.
- Všechno připravit, vždycky chtěl mít dost peněz, abych mohl bejt v pohodě. - Jo.
Jemu se to nikdy, víš, nikdy nepodařilo.
Já ti zaručuju, že kdyby měl tohle, byl by tu, nikdy by to neudělal.
- Neudělal? - Nezabil by se. To ne.
Co? O čem to mluvíš?
Hanku, táta se zabil.
O čem to tu mluvíš?
Byl opilej, naboural se.
Ale vždyť na tý cestě, jak je tam ten přejezd...
vždyť po ní jezdil každej den. Ten přejezd přece dokonale znal.
Vždyť tamtudy jezdil tisíckrát za rok. Vždyť to víš.
Myslíš, že najednou zapomněl kudy jet? Dobrý Bože.
Víš, on si myslel, že peníze z pojistky by všechno vyřešily.
- On jen chtěl to... - Co? Ne, ne. - Já nevím co. - Vždyť víš, Hanku,
přemejšlej o tom.
Já se ti snažím říct, Hanku, že jsem tě asi špatně odhad.
Protože ty seš, jak bych to řekl, já nevím...
Takovej vážnější než je třeba, než jsem byl vždycky já.
A možná někdy to vypadá,
jako by ses na nás nějakým způsobem vytahoval.
Jen pro ty, co tě opravdu neznaj. Pro někoho,
kdo podlehne třeba prvnímu hloupýmu dojmu.
Jasně, možná, že se někdy...
...že se někdy chovám jako pořádnej debil. - Ty ne. - Jo. Ne, ne, ne.
Vím, o čem mluvím.
Ale co. Všechno je to minulost, ne?
Co říkáš?
- Tak to rád slyším. - To je jasný. Žij a nech žít.
Žij a nech žít.
Musím si odskočit.
Nekoukej se takhle.
Hovado!
Myslíš, že je to sranda?
Co jako? Mluvím s tebou. Myslíš, že je to sranda, někomu podrazit nohy?
Tohle je můj kámoš, tenhle chlap je taky můj kámoš,
ale ty nejseš můj kámoš! Chápeš to?
- Tak pojď. Nech ho. - Pojď se mnou, já ho zbiju!
- Nech ho. Nestojí ti za to. - Pojď se mnou ven!
Já tě zmaluju, ty parchante. Drž kušnu, kurva!
Ty hovno s jednou rukou, dej si bacha! Zdrhej za svejma kámošema, nebo tě zabiju!
Hele, jestli musíš chcát, tak se vychčij tady.
Takže ten chlápek, ten chlápek normálně vystoupí
a řekne... Víte, co řekne?
Byl naživu, dokud jsme mu neotočili hlavu dopředu.
Najednou nám umřel, zničehonic.
- Chápeš to? - Taky znám jeden. - Sakra.
Jeden starej ožrala se svejma ožralejma kamarádama vyprávěl vtipy
a pořád budil svou ženu, která narozdíl od něj musela ráno do práce.
A ona se tak nasrala, že sešla dolů a říká,
že jestli okamžitě nezavřou ty svý huby, bude si muset najít jinej bejvák!
- Pochopils to? - Ne, poslyš, zlato... - Pochopils to? - Ale zlato...
Nechci tu bejt celou noc, ať to máme za sebou.
- To neudělám, Hanku. - Co?
- Není to fér. - Dohodli jsme se.
To nejde, není to správný.
Prober se.
- Měli bychom se trošku ztišit, rozumíte? - Sakra, sakra...
- Víš, jak to chodí. - Co to s tebou je, Hanku?
Vidíš to, jak to ten chlap pije? Vidíš, jak Hank zvedá tu skleničku?
Jako...
Jako by hrál v nějaký reklamě
nebo jako z vyšší společnosti. Jako by měl modrou krev.
Jako by byl nějakej pták nebo co.
To mě teď začneš učit, jak mám pít whisky?
Viděl jsi někdy někoho pít jako on?
Abych řekl pravdu, myslím, že jsem ještě neviděl nikoho pít jako Hank.
Já tak taky nepiju, ani náš táta takhle nepil.
My dva vlastně nemáme nic společnýho. Teda kromě příjmení.
Ty si pro mě víc bratr, než je on.
Předveď, jak šel po poli. No tak.
Jemu je to fuk. Že je ti to fuk, Hanku?
- Jak jdu po poli? - Jo, jak jdeš po poli.
Udělej to, jak šel tehdy v tom hlubokým sněhu, víš?
Bylo to asi takhle...
Šel jako by přecházel, jako by byl nějaká divná křepelka.
No tak, počkejte! Nepospíchejte, počkejte na mě!
Já na to nejsem voháklej! A měl jsi obutý ty svý botičky.
Udělej, jak na něj vylítly ty ptáci, jak mu naráželi do hlavy, to bylo moc dobrý.
Dobře. Já nevím, to bylo praštěný, jako...
Ještě že nejsou elektrický, sakra.
Víš, nikdy jsme neměli dovolit, aby měl ty prachy.
Ale beze srandy.
To jsme neměli dovolit.
Neměli jsme mu nechat ty prachy. Koukni, jak na nás kouká. Jako vrah.
- Jako by nás vlastnil... - Myslím, že jsme všichni moc pili.
- Půjdem. - Jasně, ty si ty prachy necháš, sakra práce.
To je to, cos chtěl Hanku. Chtěls, abych si vybral stranu, nebo snad ne?
O čem to tu mluvíš?
Víš ty, co chce udělat?
Chce se připlazit do Carlovy kanceláře jako nějakej had,
chce se ke všemu přiznat v Carlově kanceláři.
Vsadím se, že bys to na nás napráskal, jen aby ses z toho dostal.
Vem mě domů. Já tu nechci zůstat, musím jít domů.
- Proč tu nechceš počkat? - Vem mě domů! - Ne, ještě pro tebe něco máme, Hanku.
Ještě něco máme, ještě si tady trochu zahrajem.
Uděláme, jak se Hank přiznává, jo? Carlovi, jo? Bude to bezva.
Ty budeš Hank a já budu Carl, jo?
Ne, teď budeš Hank přece ty. Běž tam a dělej Hanka.
- Běž a jako zaklepej na dveře. - Ne, nedokážu to jako Hank.
- Když seš nalitej, tak seš strašně srandovní. - Dobře.
Tak jako že klepeš na dveře a já tu sedím a dělám papíry. Prďola přichází, ano?
- Prďola přichází se staženým vocasem, jo? - Dobře, tak já přicházím. Připraven?
- Dobře. Dále. - Carle...
Hank Mitchell.
- Ahoj, Hanku, jak se máš? - Jen se posaď. - Musím s tebou mluvit.
Jo, jasně a o čem?
O panu Dwightu Stephansonovi.
- Jo. - To jak umřel, nebyla nehoda.
- Co tím prosím tě myslíš? - Ne, já ho zabil.
- Tys zabil Dwighta Stephansona? - Přesně tak!
Udusil jsem ho jeho vlastní šálou
a pak jsem ho nenápadně shodil z toho mostu do potoka.
Aby to vypadalo na nehodu.
- A proč jsi to...? - Ne, to už stačí.
4,5 milionu má pro mě větší cenu než život starouše.
- To už stačí. - Ne, teď se teprve dostávám k tomu, jak se rozhodneš svědčit proti nám...
Já ho zabil.
- Tys zabil Dwighta Stephansona? - Přesně tak!
Udusil jsem ho jeho vlastní šálou
a pak jsem ho nenápadně shodil z toho mostu do potoka.
Tys to nahrál?
Aby to vypadalo na nehodu.
- Pročs to udělal, Hanku? - Je to tvé doznání.
- Říkáš, jak jsi zabil Dwighta Stephansona. - Tomuhle nikdo neuvěří.
Teda je jasný, že si dělám jenom legraci.
- Nebo ne, Jaku? - Proč by tomu měl někdo věřit?
Řekněme, že zítra odpoledne půjdeme oba dva do Carlovy kanceláře a budem tvrdit,
že ten druhý zabil Dwighta Stephansona a komu myslíš, že bude věřit?
Tobě, 40letýmu nevzdělanci, kterýho těší, že se mu říká ožrala, nebo mně?
Já mám práci, neopíjím se.
A nekřičím na veřejnosti na svou ženu, nechrápu ožralej po celým městě...
Tak komu bude věřit?
Teď jsme zase všichni na stejný lodi, že jo, Jacobe?
Zdá se, žes zapomněl, že jsme v tom namočený všichni.
- Jde jen o to, Lou. Nechcem ti ublížit. - Ne, je to jenom takový pojištění.
- To ti přece Hank říkal, abys mu neublížil ty. - Přesně tak.
- To je jenom pro případ... - Počkej chvíli.
- Chceš mi říct, žes o tom věděl, Jacobe? - Zachovej klid.
- Říkáš mi, žes o tom věděl? - Ne, on by to nepoužil Lou, pokud...
To mi říkáš jako by nic, Jacobe, že jste se domluvili?!
On řekl, že mi pomůže koupit naši farmu.
Tak je to dobrý.
- Prosím, Lou, nebuď nasranej... - Padej.
- Jenom jsme chtěli... - On se uklidní, neboj se.
Ani hnout!
- Co to sakra děláš? - Dej mi tu pásku!
- Sakra, dej pryč tu zbraň. - Neodejdeš vodsaď, dokud mi nedáš tu pásku!
- Dobře, dobře, jen se uklidni. - Hej, Lou, nech ho na pokoji.
Nebo co? No co, zastřelíš mě Jaku?
- Prostě ho nech bejt. - Vrazils mi kudlu do zad, přímo v mým vlastním domě.
Lou, co se tam děje?!
- Lou, prosím, nech ho na pokoji. - Já ty prachy hrozně potřebuju!
- Prosím, Lou, nech ho na pokoji. - Ne, poslouchej mě, potřebuju je zítra,
jinak mi vezmou mý auto.
- Dej tu zbraň pryč. - Vždyť víš, on má práci, jenom ty a já, kámo,
- je potřebujeme. On je jenom chce! - Dobře, dobře.
- Odlož tu zbraň, Lou. - Ne! Drž hubu!
- Prosím, Lou, nedělej to. - Sklapni!
- Myslíš, že je to tvůj kámoš, fakt? - Odlož tu zbraň!
Jemu na tobě vůbec nezáleží, že jo?
- Dělej! - Lou, všichni se uklidníme, promluvíme si...
- Ježíši! - Lou...
- Proboha... - Odlož tu zbraň, zlato!
- Tohle... tohle je opravdický! - Lou, ne! Lou, nedělej to!
Odlož to!
Bože!
Bože, miláčku...
Miláčku, Bože...
Miláčku...
Hanku, zůstaň tady a mluv se mnou. Řekni mi, co se děje.
- To je dobrý, Nancy... - Zavolej polici!
Dobrý, zavolám, ale musíme rozhodnout, co jim řeknem.
- Co? - Viděla jsi to? - Byla to nehoda, byla to nehoda.
- Vy jste ho zabili, darebáci! - Opil se, začal řádit.
- Zabili jste ho pro prachy! - Ne, nikoho jsme nezabili pro prachy.
Hajzlové, zabili jste ho pro prachy!
- Vypadni! - Nech toho!
- Co to děláš? - Pusť to, nech to být! Jenom klid!
- Prosím, Bože, ne... - Ne, já tě nechci zabít.
Ne, ne, já tě nechci...
Viděla jsi to, byla to sebeobrana. Počkej!
Promluvíme si. Vyřešíme to.
Musíme, ano?
Ne!
Hanku...
Haló? Ano, střílelo se tu.
Hank Mitchell. Jsem u Lou Chamberse na silnici 27 hned za Barnthroat.
Oba... jsou mrtví!
Bože, pospěšte si!
Jacobe!
Co to děláš? Co?
Notak, budeš v pořádku.
Tohleto zvládnem, ale nemáme moc času.
Teď poslouchej, co ti budu říkat.
Pohádali se, jo?
Oba byli opilí a Lou ji začal najednou mlátit.
Když se ho snažíme nějakým způsobem zastavit, naštve se, bere si brokovnici
a ona běží do kuchyně pro pistoli.
Ty běžíš do auta pro svou pušku,
ale než se vrátíme do domu, už je pozdě, už ji střelil.
Střílel tady úplně do všeho. Do stropu, do stěn
a když jsem byl ve dveřích, vystřelil na mě, ale minul
a pak mi namířil přímo na hrudník
a těsně předtím než to zmáčkl,
jsi ho zabil.
Zachránils mi život.
Slyšíš? Byla to sebeobrana.
No tak, Jacobe.
Chci slyšet, jak to říkáš.
Pohádali se,
Lou byl moc nasranej,
střílel do stropu a do stěn.
A co jsme dělali my?
Běželi jsme do auta.
Ty jsi tam běžel s Jacobem?
Protože Jacob řekl, že šel pro tu pušku do auta sám. Řekl...
že tě Lou pronásledoval z domu poté, co zastřelil Nancy.
To řekl Jacob?
No, já myslím... že vím, proč mu to tak muselo připadat.
Protože...
k tomu autu vyšel sám.
Já šel za ním, ale...
když jsem slyšel ten výstřel,
co zabil Nancy,
otočil jsem se směrem k domu.
Byl jsem na verandě, když Lou vyběhl ven
a tehdy jsem se otočil, a běžel dost rychle pryč.
Takže...
myslím, že...
vím, proč si Jacob může myslet, že jsem vlastně utíkal pryč.
Jo.
Běž domů, Hanku.
Myslím, že máme všechno, co potřebujeme.
Ať odpočívají v pokoji.
Ať jejich duše a duše všech věrných poznají milost Boží.
Odpočívej v pokoji.
Ve jménu Otce, Syna...
- Myslím, že je připravená vylézt z vaničky. - Aby se nám nenastydla.
- Kdo to může bejt? - Já nevím.
To je Carl.
- Ahoj, Carle. - Doufám, že jsem tě nevzbudil, Hanku.
- Viděl jsem, že svítíte... - Ne, jen se chystáme do postele.
Opravdu ti to nerad dělám, Hanku.
Jel jsem okolo domu Lou Chamberse
a viděl jsem tam auto tvýho bráchy přímo uprostřed cesty.
Sotva jsem kolem projel.
Našel jsem ho uvnitř, jak tam spí v křesle.
Ne, velice oceňuju, žes ho sem k nám doved.
Já doufám jen, že tě to moc...
Já vím, že to bylo pro vás těžký,
ale promluv si s ním, ano? Já na něj taky budu dávat pozor.
Co tě to sakra popadlo, co? To je to poslední místo, kde bys měl bejt.
Dostal jsem málem infarkt, když Carl zaklepal na ty dveře.
Musíme bejt opatrný.
Hodně opatrný.
Posuň se trochu.
Pohodlný?
Neměl bych bejt tady v tom dětským pokoji, je to tu tak čistý.
Ale jdi. To neva, dítě spí s náma.
Hele, vzpomínáš? Všechno už jde spát,
tvá hlava jde spát. Jak to táta říkal.
Tvá hlava jde spát, tvý ramena jdou spát,
tvý ruce jdou spát, tvý záda jdou spát.
Hanku, cítíš někdy zlo?
Já jo.
Cítím zlo.
Možná, že si teď pořídím vlastní rodinu,
když budu mít peníze.
Budou mě chtít, když jsem bohatej?
K tomu peníze nepotřebuješ.
Hanku?
Ale co třeba... jak se jmenuje?
Richardsová? Líbil ses jí, i když jsi byl chudej.
No, ona ne.
To bylo o něčem jiným, víš?
To, to byli její kamarádi, co dali do placu stovku
a vsadili se, že se mnou nebude měsíc bydlet.
Ježíši, Jacobe...
Já myslel, že to je opravdový.
Jo, nebylo to zlý.
Vlastně to bylo docela fajn.
Chodili jsme spolu často na procházky a tak.
A mluvili jsme o spoustě skvělejch věcí.
Jednou jsem ji držel za ruku, když jsme chodili.
A má ruka se tak potila, že jsem ji musel pustit.
Asi jsem byl nervózní, ale bylo to fajn.
Když ten měsíc skončil,
tak ona mě někdy třeba zdravila,
když jsem ji potkal.
To nemusela dělat. Bylo to fajn.
Bože, Hanku, já jsem ještě žádnou holku nikdy nepolíbil.
Ale jestli to bohatství tohle změní, tak jsem pro.
Nestarám se, já to chci prostě zkusit, víš?
Chci vědět, co lidi dělají, je mi fuk, jestli je to kvůli těm penězům.
Hanku, teď budu šťastný, že jo?
To budeš, všichni budem.
Jo, všichni budem.
Já se rozhodl, že koupím zpátky tu farmu
a budu mít spoustu dětí, protože potkám hodnou holku a ona bude fajn.
Prostě normální, normální ženská, víš?
A pak ty a Sarah přijdete na návštěvu a vezmete s sebou malou Amandu
a budem si povídat, budem pít na verandě jako táta se strejdou Tedem.
- Víš? - Jo.
Tak jsi ho přemluvil?
Ahoj, Carle.
Tady nahoře ti to nějak řídne.
- Neměl bys řešit zločiny? - Možná.
Myslíš, že bys mohl najít Jacoba přivést ho ke mně zítra odpoledne?
Jasně, a proč?
Zastaví se tu nějakej chlápek z FBI. Možná byste mu mohli pomoct.
Hledá nějaký ztracený letadlo.
- Tak kolem třetí. - Jasně.
Neměli bychom odjet? Vzít peníze, dítě a co nejrychleji opustit zemi?
Přestaň, Hanku!
Půjdeš tam a zjistíš, co všechno ví.
Kdyby něco, vždycky můžeme peníze spálit. To je to jediný, co nás k tomu váže...
Všechny spojitosti jsou očividný.
Sarah, přemýšlej o tom.
Někdo si to může dát snadno všechno dohromady.
To letadlo a Stephanson.
- Lou a Nancy. - Pamatuj si, jak tě lidi vidí.
- Jsi normální chlap, hodnej, dobrej chlap. - Oni to poznaj. - Ne, nepoznaj!
Nikdo by nikdy nevěřil, že bys byl schopnej udělat to, co jsi udělal.
No, hodně hustě sněžilo, nejsme si moc jistý,
ale znělo to jako přeskakující motor, to je celý.
Ale nic víc jsme tam neslyšeli, ne. Žádný náraz, motor, nic.
Chceš něco přidat, Jacobe?
Ne. Už mě nic nenapadá, řekl všechno.
Byl to asi nějakej skútr nebo vítr...
- Tak dík, že jste přišli. - Není zač, Carle.
- Rád jsem vás poznal. - Promluvíme si pozdějc.
Můžete nás tam zavést?
- Do tý rezervace? - Měli bychom vyrazit ráno, až přejde bouřka.
Můžete nám říct, o co jde?
Hledám letadlo.
To nemůže bejt z žádnýho přepadení.
To není žádnej dohad. Ten chlap z FBI mi to řekl.
To nedává smysl.
- Ten únos smysl dává. - Hledá letadlo plný peněz.
- Kolik takovejch letadel tady asi může být? - Byly tam stodolarovky.
Kdyby přepadli nějakou banku, byly by tam jiný hodnoty. Padesátky, dvacky a desítky...
No, gratuluju Sarah, řekl bych, že teď víš víc než FBI.
Hanku.
Ukázal ti odznak?
- Proč by mi ho ukazoval? - Počkej.
Je to on?
To je ten starší Vernon, hledá svýho bratra.
Ten chlápek je ale hubenější a neměl vousy.
No ale možná, že zhubl a oholil se.
Ale na tom přece tolik nezáleží, ne?
Ať je to, kdo je to, stejně ho musím odvést k letadlu.
Ale jestli je to on, tak tam nechoď.
- Proč ne? - Protože vás všechny tři zastřelí!
Hned jak najde to letadlo, zabije vás.
Tím se zbaví svědků.
Ale jestli je opravdu z FBI
a já se neukážu, tak to bude sakra podezřelý.
Ráno zavolám na FBI. Budu chtít agenta Baxtera.
To nevyjde, mám tam být v devět. V tu dobu tam nikdo nebude.
Můžeš je chvilku zdržet
a zavolám tam odtud a pak ti zavolám ke Carlovi, ano?
- A co když není agent Baxter, co pak? - No, tak nepůjdeš.
Řekneš, že holčička je nemocná.
- A že musíš jít domů. - A co Jacob?
Řekneš jim, že má kocovinu.
Před tím chlapem tě Jacob nezachrání.
- To ale zní jako výmluva. - Hanku, co chceš dělat?!
Chceš tam nakonec jít a nechat se tím chlapem zastřelit?
Ne, nechci tam jít a nechat se zastřelit.
- Já se snažím vymyslet plán. - Plán? - Jo!
Jako když jsi chtěla, abych dal nějaký prachy zpátky a zabili jsme Stephansona?
Nebo jako nahrát Loua a další dva ubohý lidi byli naráz mrtví?
Tak takovej nějakej plán vymejšlíš? Hele, já mám plán!
Vrátím tam ty peníze. Zpátky a všechny!
- Hanku! - Ne! Půjdu je tam vrátit a všechno bude tak, jako bylo dřív.
Blbý prachy, sakra!
Tohle bys chtěl, tohle bys vážně chtěl?
Každý ráno pracovat v tom obchodě po dalších 30 let,
čekat až Tom Butler půjde do důchodu, nebo zemře, aby tě konečně povýšili?
A co Amanda? Myslíš, že se jí bude líbit vyrůstat v po někom zděděných šatech?
Hrát si s hračkama po jinejch dětech, protože jí nemůžeme koupit nový?
- Už mi nic neříkej. - A já?
A co já?
Po zbytek života trávit osm hodin v knihovně s blbým úsměvem na rtech?
Kontrolovat knížky a pak jít zase domů a vařit ti jídlo,
pořád dokola ty samý jídla podle toho, co dostaneme za kupóny.
Někdy si zajít do restaurace při zvláštní příležitosti,
při narozeninách a i tehdy sledovat, co si objednávám.
Vynechávat předkrmy, na zákusek jít domů.
- Myslíš, že tak můžu být šťastná? - To stačí. - Ne, ještě je tu Jacob!
Tvůj Jacob bude zase na podpoře.
Sežene jen občasnou práci.
A teď bude bez Loua.
- Bude jen s tím svým psem ve špinavým bytě. Jak dlouho mu to asi vydrží, Hanku? - Dost!
Zní to překrásně.
Bude to tak, jak to bylo.
Federální úřad pro vyšetřování.
Chtěla bych mluvit s panem...
Je tam někde agent Neil Baxter?
Když Jacob nepřijde, tak to nám zbyde aspoň víc jídla od Lindy.
Tu máš, vem si taky. Je to její specialita.
Smažený dietní koblihy.
Jsou tak nepoživatelný, že nikdy nesníš tolik, aby ti škodily.
Hele, ten chlápek, tenhle Baxter, ukázal ti svůj odznak?
Odznak?
Jo, je to blbý, ale zajímá mě, jestli vypadaj jako ve filmech.
A to je jak?
Takový stříbrný, svítící a napříč jsou písmena FBI.
- To ne. - Ukázal ti ho?
Ne, ale už jsem je viděl.
- Kde asi je? - Určitě ti ho ukáže, když ho požádáš.
A možná, že tě nechá sáhnout si na jeho zbraň, když budeš hodnej.
A víš co, pak bych tě mohl vzít na projížďku mým autem a zapnout houkačku.
- Jo? - Carle... - Ano? - Tady Sarah, já hledám Hanka, není tam?
Jo, našla jsi ho, stojí vedle mě.
Snaží se vyhnout nechutným koblihám, který vyrábí moje žena. Co holčička?
Není jí moc dobře, proto taky volám, abych mu to řekla.
To je mi líto, asi bys mu to měla říct sama, nechceš?
- Dobře. - Dobře. Opatruj se. - Tvoje žena.
- Ahoj, zlato. - Je to on!
- Co? - Je to on. Pojď domů, musíš odejít.
- Hanku? - Musím tu zůstat.
Jak to myslíš, že musíš zůstat? Řekli jsme, že když zavolám, tak půjdeš domů.
A co Carl?
Já nevím.
Řekni Carlovi, ať mu dá instrukce a že vy dva tam za ním přijdete později.
- Všichni připravený? - Hanku, on vás oba zastřelí!
Připraveni k akci.
- Hanku? - Jo.
Hanku!
Jo. Už na mě čekaj zlato, musím jít.
- Zdravím. - Dobrej den. - Co spaní? - Šlo to.
- Hanku... pojď domů, prosím! - Sarah!
- Dobře. - Počkej, Hanku. - Jo, tak zatím. - Hanku!
- Dobře, zatím ahoj. - Sakra ne.
- Taky tě mám rád. - Počkej, Hanku...
- Všechno v pořádku? - Jo, jen jsme se domlouvali, co uděláme dnes večer.
Kde je bratr?
Jacob se k nám dnes ráno nepřidá, zdá se, že včera trochu přebral.
- Čekáme na tebe. - Dobře, jdeme.
Netušil jsem, že je tu tolik sněhu. To je vždycky?
To jo. Měl ses mě zeptat.
- Moment, má čepice. Já vás doženu. - Dojdi si pro ni, je tam zima. - Já vím.
Viděl jsi to auto na rohu?
Tady to je, Hanku, jsem si docela jistej.
Podívej, támhle je ta cedule. Támhle jste stáli.
Jo, asi máš pravdu, ale já myslím, že to bylo kousek dál, někde tam.
Ale kdyby to bylo na týhle straně, co jsou ty farmářský pole,
tak by to ty farmáři už dávno našli.
Měli bychom hledat tady v tý rezervaci.
Nejlepší bude, když si každej z nás vezme kus lesa a ten prohledá.
A hele, Jacob! Půjde to rychlejc.
Vem si pušku!
Každej půjde do jiný části. Když ho najdu já, ty, nebo Baxter, vystřelíme párkrát do vzduchu.
A Hanku, vem si tu píšťalku. Když ho najdeš, tak zapískej a všichni přijdeme.
- Myslel jsem, že nepřijdeš. - Volala Sarah.
- Nějak jsem se už cítil líp. - Má pravdu, nevypadáš dobře.
- Měl jsem... těžkou noc. - Tak jdeme, chlapi.
- Půjdu prostředkem. - Dobře.
- Hej! - Carl.
Utíkej, Carle!
Carle, utíkej pryč!
- Našel jsem ho, je tady! - Vytáhni zbraň a chtěj vidět jeho odznak!
- Co? - On má zbraň!
- Není od FBI. On lže, má zbraň! - O čem to mluvíš?
Udělej to!
- Tak mu teda ten tvůj odznak ukaž. - Dobře, dobře.
- Je to dobrý, on ti ten odznak ukáže. - Neotáčej se!
Kde jsou mý peníze?
Kde jsou?!
Jsou v letadle.
Tak jdi pro ně.
- Čekáš na něco? Dělej! - Dobře, dobře.
Tak pohni!
Dobře, už to mám.
Kde je k sakru ten zbytek?
Tak teď seš drsňák, co?
Ale nejseš chladnokrevnej zabiják, že ne, pane Mitchell?
Zdá se, že oba budeme mít co vysvětlovat.
Jen já.
Jacobe!
Hanku.
Je to dobrý.
Ne. Možná...
- Ještě to zkazíš. - Co zkazím?
- Nech to ležet. - Dobře.
Víš, co musíme říct? Co?
Řekneme, že mi Carl půjčil tu zbraň, abych mohl ohlásit nález
a když jsem viděl, jak ho Baxter střelil...
- To nemůžem, Hanku. - Jak to myslíš? - Musíme se ke všemu přiznat.
- Nemusíme. - Nemůžeme.
- Ne, ne. To vyjde. - Teď už ne.
Jo. To vyjde.
Je to skvělý.
No tak, Jacobe.
Musíme přežít jen pár hodin a je po všem.
Jsme svobodný.
Chceš bejt šťastnej?
Chceš mít děti?
A my dva budem sedět na verandě a popíjet.
No tak, tohle to bude stát.
Jenom teď a tady.
No tak, projdem si to spolu. Ujistíme se, že jsme nic nepřehlídli.
- Kdyby ty peníze našel někdo jinej. - Ale nenašel.
Dobře.
Takže Baxter sem sešel zezadu ke Carlovi.
Já byl támhle a ty jsi byl v lese. Jo.
Jo, to vyjde.
Co to děláš? Dej to zpátky.
Ať to vypadá, že to udělal on.
Co? To dokážem.
Jsem unavenej.
A... je mi to jedno, jsem smířenej, nemám strach.
- Ne, Jacobe... - Nemám strach, je to skvělý.
- Nech toho, Jacobe... - Ne. Nech mě něco udělat.
Tohle je to jediný. Víš, nechci po zbytek života sedět
a myslet na tyhle věci. Sedět a pít kafe, to nedokážu.
Já to nedokážu, takže to budeš muset udělat.
- Už jen pár hodin a jsme volný. - Dokážeš to, bude to všechno skvělý.
Ty se máš... na co se těšit, Hanku a ty to víš.
Já už tu nechci být.
- Ne, ne, prosím... - Hanku, nech mě to udělat.
Jenom řekni svý holčičce, že ten medvídek je ode mě.
Ano?
Jestli mě máš rád, uděláš to.
Dám ti šanci, nebudu se dívat.
Nebudu se dívat, Hanku, ale když to neuděláš,
udělám to já a pak budem v prdeli oba dva.
A to přece nemusíme bejt.
- Udělám to, jestli... - Ne!
Ale bylo to legrační najít to letadlo, že jo?
Jacobe!
Pro někoho, kdo má správný výcvik, je velmi snadné odhalit lháře.
Například uhýbavé oči, co znáte z detektivek.
Náhlá změna tónu hlasu.
Pohyby, které jsou buď trochu strojené nebo naopak velmi přehnané.
Detaily jsou nejasné, povrchní.
Někdy si podezřelý zakryje ústa, když mluví.
Nevšiml jste si něčeho u muže, co jste ho dnes zastřelil?
On vám lhal, pane Mitchelli, nebyl od FBI. Jmenoval se Vernon Bokowski.
Jeho bratr byl v tom letadle, co jste ho dnes našli.
Bokowski s bratrem unesli na podzim McMartenovo děvče.
- Zastřelili ji a hodili do jezera. - 4400000 babek. Šáhnete si.
Do toho.
- Těžký, co? - Je to jenom část. Hledáme zbytek.
- Je to jenom otázka času. - Otázka času?
Měli jsme ty peníze dvě hodiny předtím, než je dostali únosci.
Neoznačili jsme je, měli jsme strach, že zabijou to děvče.
Tak jsme dali dohromady asi dvacet agentů a ti zapsali co nejvíce sériových čísel.
Podařilo se jim zapsat asi 5000 bankovek. To je každá desátá.
Teď už jen čekáme, až se ta čísla objeví.
Nemůžete chodit a utrácet stodolarovky, aniž by si vás někdo nevšiml.
Ne, Hanku!
Hanku, můžeme utéct.
Odjedeme ze země, do Jižní Ameriky nebo do Austrálie nebo někam jinam.
Prosím, Hanku!
Jsou dny, kdy se mi podaří nemyslet vůbec na nic.
Ani na peníze, ani na vraždy
nebo na Jacoba.
Jsou dny, kdy se Sarah snažíme předstírat, že jsme jako ostatní.
Jako by se nic z toho nikdy nestalo.
Ale takovejch dnů je velmi málo.