Світ змінився.
Це видно у воді.
Це чутно у землі.
Змінами пахне у повітрі.
Те, що було колись...
...зникло.
Бо немає серед живих тих, хто про нього пам’ятав.
Володар перснів
Усе почалося з виготовлення Великих Перснів.
Три віддали безсмертним ельфам:
наймудрішим і найсправедливішим з усіх живих істот.
Сім – повелителям гномів:
відомим рудокопам і майстрам печер світу.
І ще дев’ять...
...дев’ять отримав рід людський...
...який, понад усе, прагне влади.
Ці персні зібрали у себе силу і волю, щоб правити кожним родом.
Але їх усіх ввели в оману.
У землях Мордору.
У вогні Згубної Гори...
...чорний правитель Саурон таємно виплавив Головний Перстень...
...який мав силу над рештою.
У цей перстень він вклав свої жорстокість, ненависть...
...і бажання панувати над усім живим.
Перстень, котрий мав правити всім.
Персневі, одна за одною,...
...підкорювалися вільні землі Середзем’я.
Проте знайшлися ті, хто чинив опір.
Останній союз людей і ельфів вирушив у похід проти армії Мордору.
На схилах Згубної Гори вояки вступили в бій за свободу Середзем’я.
Перемога була близька.
Та ніхто не міг протистояти...
...силі персня.
І саме тієї миті...
...коли зникла будь-яка надія...
...Ісілдур, син короля, схопив батьківський меч.
Саурон, ворог вільних народів Середзем’я, зазнав поразки.
Перстень перейшов до Ісілдура...
...в якого з’явилася нагода знищити зло раз і назавжди.
Та серце людини...
...отруїти досить легко.
А Перстень Влади має власну волю.
Перстень зрадив Ісілдура і призвів до його загибелі.
Так загубилося те...
...про що не можна було забувати.
Історія перетворилася на легенду...
...легенда стала міфом.
На 2500 років...
...про перстень взагалі забули.
Доки, за першої ж нагоди...
...він не знайшов собі нового хранителя.
Мій скарб.
Перстень потрапив до істоти на ім’я Ґолум...
...той забрав його в глибокі нори Імлистих гір.
І там перстень заволодів ним.
Він сам мене знайшов.
Тепер він мій. Моя любов. Мій.
Мій скарб.
Перстень наділив Ґолума нечуваним довголіттям.
500 років він отруював розум Ґолума.
І чекав у пітьмі його печери.
Темрява знову проникла у світовий ліс.
Поповзли чутки про тінь на сході...
...про невимовний жах.
Перстень Влади це відчув...
...його час настав.
Він покинув Ґолума.
Та сталося те, чого перстень не міг передбачити.
Його підібрала найнеймовірніша з усіх істот.
Що це?
Гобіт.
Більбо Торбінс із Краю.
Перстень.
Загубив!
Я загубив свій скарб!
Невдовзі настане час...
...коли саме гобіти вирішать долю Середзем’я.
Братство персня
Край...60 років потому
Біжить дорога сотні літ,
геть од дверей в широкий світ
За обрій, ген за край долин
А я за нею, навздогін
Ногами радісно іду
— Тоненьку стежечку веду. — Ти запізнився.
Чарівник ніколи не запізнюється, Фродо Торбінс.
І не з’являється зарано. Він приходить тоді, коли йому треба.
Я радий тебе бачити, Ґендальфе!
Хіба я міг пропустити день народження твого дядька?
Що чути у світі? Розкажи мені все.
Одразу все? Ти занадто цікавий і нетерплячий як на Гобіта.
Це неприродно.
Що тобі розповісти?
У світі живуть так само, як прожили всю цю добу.
Щось з’являється, щось зникає.
Мало хто здогадується про існування гобітів.
За що я їм дуже вдячний.
Гляньте, це Ґендальф!
О, довгоочікуване свято.
Як там старий бешкетник?
Я чув, що він готує щось нечуване.
Ти знаєш Більбо. Він увесь Край перевернув з ніг на голову.
Більбо має бути задоволений.
— Він запросив половину Краю. — Нічогенько.
— Він щось замислив. — Ти думаєш?
Добре-добре, приховуй свої таємниці.
До твоєї появи у Торбінсів була бездоганна репутація.
Саме так.
Ми не шукали пригод і не дивували своїми вчинками.
Якщо ти маєш на увазі випадок з драконом, то, до цього, я, майже, непричетний.
Я лише виштовхав твого дядька з дверей.
Не знаю, що ти зробив, але, кажуть, ти порушник спокою.
Он як?
Ґендальфе! Ґендальфе!
Ґендальфе, вогнеграй!
Ґендальфе! Вогнеграй, Ґендальфе!
Ґендальфе?
— Добре, що ти повернувся. — Я теж радий, мій любий хлопчику.
Я теж.
Ні, дякую!
Я ситий по горло гостями, доброзичливцями і далекими родичами!
А давніми друзями?
Ґендальф?
— Більбо Торбінс. — Мій любий Ґендальф!
Це приємна зустріч.
Неймовірно, хоч би на день постарів.
Заходь, заходь!
Ласкаво просимо, почувайся як вдома.
Ось ми тут.
Чаю? Чи може чогось міцнішого?
У мене ще є кілька пляшок вина. 1296 рік.
Дуже вдалий рік. Витримка майже як у мене.
Пляшки ще мій батько припас. А ми одну відкоркуємо?
Дякую, мені чаю.
Я чекав тебе ще на тому тижні.
Втім яка різниця. Ти сам собі голова.
Так було і завжди буде. На жаль, ти й мене застав зненацька, у нас є
тільки холодна курятина і кілька огірків...
Бачу сир. Ні-ні, він уже не свіжий.
Проте я знайшов малинове варення і і яблучний пиріг...
Десь був заварний крем, гірше з тим, що на потім. Нас врятовано є бісквітний торт.
Прошу, хоч трохи перекусимо. Сподіваюсь цього досить.
Якщо хочеш – можу підсмажити яєшню...
Ґендальфе?
— Дякую, мені чаю. — Гаразд.
— Ти не проти, якщо я поїм? — Ні, на здоров’я.
Більбо! Більбо Торбінс!
Мене немає вдома!
Мені треба спекатись цих набридливих родичів, вони цілими днями стукають у двері...
...і не дають мені, ані хвилини спокою.
Я хочу знову побачити гори. Гори, Ґендальфе!
А потім знайти собі спокійний куточок, щоб дописати свою книгу. О, чай.
— Ти вирішив, усе таки, здійснити свій план? — Звичайно, все готове.
Я про все подбав.
Дякую.
Фродо щось підозрює.
Аякже. Він Торбінс...
...а не якийсь там Розпояс із Твердобутля.
Ти йому скажеш?
— Так, так. — Він тебе дуже любить.
Я знаю.
Якби я попросив, він пішов би зі мною.
Мені здається, що серце Фродо досі належить Краю.
Лісам, ланам.
Річечкам.
Я старий, Ґендальфе.
З мого вигляду не скажеш, але я це відчуваю.
Я став худий.
Прозорий...
...як масло намащене на завеликий окраєць хліба.
Мені потрібен відпочинок. Дуже довгий відпочинок.
І навряд чи я повернуся.
Власне, не збираюся.
Старий Тобі. Найкращий тютюн у південній чверті.
Ґендальфе, мій друже...
...цей вечір запам’ятається надовго.
Вітаю, вітаю.
Ласий товстуняро. Радий тебе бачити. Ласкаво просимо.
Не бійся, Семе. Запроси Розі на танок.
— Я вип’ю ще келих елю. — Не вип’єш.
Уперед!
Так моє життя...
...опинилося в руках трьох страшнючих тролів.
Вони почали сперечатися...
...як нас краще приготувати.
Чи підсмажити на рожні, чи по черзі сідати на нас, щоб потім зробити з нас драглі.
Вони так довго сперечалися і лаялися...
...що з-за дерев з’явився перший сонячний промінь...
...і перетворив їх усіх на кам’яні брили!
Швиденько.
Полетіли!
Ні, великий.
— Готово! — Треба встромити у землю.
— Він і так у землі. — Надворі! Це ти винен.
Більбо!
Більбо, обережно, дракон!
Дракон? Дурниці, вони відлетіли звідси ще 1000 років тому.
— Дуже добре. — Давай ще.
Меріядок Брендібок і Переґрін Тук.
Міг би й здогадатися.
Промову, Більбо!
Промову!
Спасибі вам, дякую. Мої любі Торбінси і Мудрінси...
...Туки і Брендібоки...
...Рясні, Нерясні...
...Копайнори...
...Рюкстони...
...Люлькаси...
...та Волохатостопи. — Волохатоступи!
Сьогодні в мене 111 день народження!
Вітаємо!
За ці 111 років...
...я ще не втомився жити серед таких чудових-пречудових гобітів.
Я ще не заприязнився навіть із половиною з вас так близько, як хотів би...
...а менше половини з вас полюбив на половину менше того, на що ви заслуговуєте.
Що...
У мене багато справ.
Я надто довго їх відкладав.
На жаль, настав кінець!
Я йду від вас.
Назавжди.
Прощавайте.
На твою думку, це було дуже дотепно?
Чого ти, Ґендальфе? Ти бачив їхні обличчя?
Більбо Торбінс, на цьому світі чимало маґічних перснів і до жодного не можна ставитися легковажно.
Це був жарт.
Ти маєш рацію, як завше.
— Ти наглянеш за Фродо? — Обома очима.
Коли вони будуть вільні.
— Я залишаю все йому. — А твій перстень?
— Його теж? — Так, так.
Він у конверті на каміні.
Ні. Чекай, він...
...у мене в кишені.
Це ж треба...? Як дивно.
Так, а що тут такого?
— Чому я не можу його взяти? — Більбо, тобі краще залишити перстень тут.
Невже це так важко?
Ні.
Так.
Я не хочу його віддавати.
Він мій, я його знайшов, він прийшов до мене!
— Тільки не гнівайся. — А я гніваюсь і винен у цьому ти!
Тільки мій.
Мій
— Мій скарб. — Скарб?
Його вже так хтось називав, але не ти.
Яке тобі діло до мого майна?
Ти дуже довго його зберігав.
— Ти хочеш забрати його собі! — Більбо Торбінс!
Я тобі не дешевий фокусник.
Не пограбувати тебе хочу.
Я намагаюся допомогти.
Ми з тобою дружимо багато років.
Довірся мені, як колись.
Віддай перстень.
Твоя правда, Ґендальфе.
Перстень має перейти до Фродо.
Уже пізно. Шлях довгий.
Так, час настав.
— Більбо. — Що?
Перстень досі у тебе в кишені.
Так.
Я вже придумав закінчення для своєї книжки:
«Він жив дуже щасливо аж до самої смерті».
Так і буде, мій любий друже.
Прощавай, Ґендальфе.
Прощавай, любий Більбо.
Біжить дорога сотні літ, геть від дверей в далекий світ.
До наступної зустрічі, друже.
Він мій. Мій.
Мій скарб.
Темні загадки.
Більбо! Більбо!
Мій скарб.
Скарб.
Невже він пішов?
Він так довго про це говорив...
...і от нарешті зробив.
Ґендальфе?
Перстень Більбо.
Він пішов жити до ельфів.
Лишив тобі «Торбу на кручі».
Разом з усім майном.
Відтепер перстень твій.
— Сховай його десь. — А ти куди?
— Мені треба поміркувати. — Над чим?
— Над питаннями, які потребують відповіді. — Ти щойно приїхав.
Я не розумію.
Я теж.
Надійно сховай його.
І бережи.
Край!
Торбінс!
«Рік 3434 другої доби.
Проповідь про Ісілдура, верховного володаря Ґондору...
...і Перстень Влади».
«Він прийшов до мене.
Головний перстень. Він стане символом мого королівства.
Усі мої нащадки пов’яжуть свою долю з його долею...
...бо я не хочу шкодити персню.
Це мій скарб...
...хоча мені боляче на нього дивитись.
Позначки на персні тьмяніють.
Надпис який раніше горів, як червоне полум’я, майже зник.
Його таємницю може розкрити лише вогонь».
Край.
Торбінс.
Тут Торбінси не живуть, вони живуть у Гобітанії.
Це там.
— Добраніч. — Добраніч.
— Добраніч, Семе. — Добраніч, пане Фродо.
Ти сховав його? Він у безпеці?
Що ви робите?
Простягни руку, Фродо.
Він холодний.
Що ти бачиш?
Що небудь з’явилося?
Ні.
Нічого.
Чекайте.
На ньому знаки.
На ньому знаки, схожі на ельфійські, Але я не можу прочитати.
Як і більшість.
Це мова Мордору, яка не повинна тут лунати.
Мордору!
Якщо перекласти, це звучатиме так:
«Перстень єдиний...
...усіх поєднати...
...і темною волею міцно скувати...
...в Мордорі, де віковічна тінь».
Це Головний Перстень...
...який Чорний Володар Саурон викував у вогні Згубної Гори.
У Саурона його відібрав Ісілдур.
А Більбо.
— Знайшов у печері Ґолума. — Так.
60 років перстень спокійно лежав у Більбо...
...продовжував життя і відстрочував старість.
Але цей час минув, у Мордорі знову зло.
Перстень прокинувся.
Він чує поклик свого господаря.
Але ж його знищили. Саурона знищили.
Ні, Фродо.
Дух Саурона вижив.
Його сила у персні, а перстень уцілів.
Саурон повернувся.
Його орки розмножилися.
У землях Мордору відбудували його фортецю Барад-дур.
Із цим перснем Саурон удруге вкриє землю темрявою.
Він його шукає.
Шукає. Це його головна мета.
А перстень понад усе прагне...
...повернутися на правицю свого господаря.
Вони одне ціле...
...перстень і Чорний Володар.
Фродо...
...він не повинен його знайти.
Гаразд.
Ми його сховаємо. Надійно сховаємо. І ніколи не згадаємо.
Ніхто не знає, що перстень тут?
Правда ж, Ґендальфе?
Про те, що перстень у Більбо, знала ще одна істота.
Я шукав Ґолума по всіх закутках.
Але ворог знайшов його першим.
Не знаю, як довго його піддавали тортурам.
Та зрештою серед криків болю та белькотіння розібрали два слова:
Край!
Торбінс!
Край.
Торбінс. Це ж приведе їх сюди!
Хто ви?
Візьми його, Ґендальфе!
— Візьми його! — Ні, Фродо.
— Ти маєш його забрати! — Не пропонуй мені персня!
— Я віддаю його тобі! — Фродо, не спокушай мене!
Я не смію його взяти.
Навіть, щоб зберегти.
Зрозумій, Фродо...
...я його використаю, щоб робити добро.
Та через мене, його сила стане небаченою, жахливою.
— Перстень не повинен лишатися у Краю! — Ні.
Не повинен.
Що мені робити?
— Йди звідси, і негайно. — Куди, куди мені іти?
З Краю. Рушай до селеща Брі.
Брі.
— А ти? — Я чекатиму тебе...
...у шинку «Гарцюючий Поні».
— Там перстень буде у безпеці? — Не знаю, Фродо.
Мені важко відповісти.
Я маю поговорити з головою свого ордену, він мудрий і могутній. Повір мені, Фродо.
Він підкаже, що робити.
Тобі треба забути своє прізвище.
За межами Краю воно небезпечне.
Подорожуй тільки вдень і остерігайся доріг.
Бездоріжжям йти швидше.
Мій любий Фродо.
Гобіти дивовижні створіння.
Їхні звичаї можна вивчити за місяць.
Але через 100 років...
...вони все одно тебе здивують.
Пригнися.
А бодай тобі грець, Семе Ґемджі! Ти підслуховував?
Ні, я нічого не чув, чесно. Я підстригав травичку під віконцем, а це довго.
Уперше бачу, щоб травичку підстригали уночі.
— Ви говорили досить голосно. — Що ти почув? Відповідай!
Нічого важливого.
Трохи про перстень, Чорного Володаря і кінець світу...
Пане Ґендальфе, благаю вас, не кривдьте мене. Не перетворюйте на щось неприродне.
Ні?
Не буду.
Ти мені потрібний для іншого.
Хутчіш, Семе. Не відставай.
Будьте дуже обережні.
На службі у ворога дуже багато шпигунів:
Птахів, звірів.
Перстень у безпеці?
Ніколи не надівай його...
...він приваблює слуг Чорного Володаря.
І пам’ятай, Фродо...
...перстень прагне повернутись до свого господаря.
Він хоче, щоб його знайшли.
От і все.
Що таке?
Якщо я зроблю ще крок...
...то відійду так далеко від дому, як ще ніколи не бував.
Ходімо, Семе.
Згадай як казав Більбо:
— «Виходити за двері – ой як небезпечно...
...якщо вчасно не зупинити ноги...
...вони можуть занести тебе в далеку далечінь».
Над Згубною Горою куриться дим.
Час збігає.
А Ґендальф Сірий примчав у Ізенґард...
...щоб порадитись зі мною.
Я правильно зрозумів?
Мій давній друже.
Сарумане.
— Ти впевнений у цьому? — Немає жодного сумніву.
Отже, перстень влади знайдено.
Усі ці роки він був у Краю.
— У мене під носом. — Однак ти його не помітив.
Твоя любов до коротунів затуманила тобі очі.
У нас ще є час, ми встигаємо кинути виклик Саурону.
Час?
Скільки, на твою думку, у нас часу?
Саурон відновив свої сили.
Він ще не може набути фізичної форми...
...але його дух не втратив своєї могутності.
Зі своєї фортеці володар Мордору бачить усе.
Його погляд долає хмари, тіні, землю і плоть.
Ти знаєш про що я, Ґендальфе.
Велике око, безсонне, омите полум’ям.
Око Саурона.
Він прикликає до себе все зло.
Незабаром збереться армія, яка зможе напасти на Середзем’я.
Звідки тобі все це відомо?
Як?
Я бачив.
Сарумане, палантир – небезпечний помічник.
Чому?
Чому ми повинні його боятися?
Невідомо де інші втрачені всевидючі камені.
Нас теж можуть побачити.
Часу менше ніж ти думаєш.
Військо Саурона вже діє.
Дев’ятеро вирушили з Мінас-Морґула.
Дев’ятеро?
Вони таємно переправилися через Андуїн...
...і просуваються на захід під виглядом Чорних Вершників.
— Вони у Краю? — Вони знайдуть перстень.
І вб’ють його хранителя.
Фродо!
Невже ти справді думав, що гобіт зможе протистояти волі Саурона?
Це нікому не під силу.
Здолати міць Мордору...
...неможливо.
Ґендальфе, ми повинні приєднатися до нього.
Приєднатися до Саурона.
Це мудре рішення, друже.
Скажи мені...
...друже...
...відколи Саруман мудрий проміняв розум на божевілля?
Я давав тобі...
...нагоду здатися добровільно...
...однак ти обрав шлях болю!
Пане Фродо?
Фродо! Фродо!
— Я злякався, що загубив вас. — Чого ти так переймаєшся?
— Я пам’ятаю слова Ґендальфа. — А що він сказав?
«Тільки не загуби його, Сем Ґемджі». І я не загублю.
Семе, ми досі в Краю. Що з нами станеться?
— Фродо! Мері, це Фродо Торбінс. — Привіт, Фродо.
Злізь з мене.
Ставайте Фродо, не вдарилися?
Що ви тут робите?
Ви цупите врожай у селянина Чудернака!
Поверніться сюди!
Геть з мого поля!
Начувайтеся, коли я вас упіймаю!
Чого він такий сердитий? Ми взяли лише кілька морквин.
І капустин.
А минулого тижня – три мішки картоплі.
— А до цього – грибів. — Я пам’ятаю. Як на мене...
...він сприймає все надто серйозно.
Тікаймо!
Ніби, врятувалися.
Я щось зламав.
Ніколи не довіряй Брендібокам і Тукам!
Що? Ми поспішали і пішли в обхід.
— Цікаво куди? — За грибочками!
Мої.
Дуже добре, Мері.
Семе, приєднуйся.
Нам треба зійти з дороги.
Геть з дороги!
Мерщій!
Тихо!
Що це було?
Ну, що?
Нічого.
Що сталося?
Чорний Верншик щось шукав, чи когось.
Фродо?
Пригніться!
Мені треба втекти з Краю.
Ми з Семом йдемо у Брі.
Ясно.
Я вас проведу.
Тікай!
Фродо, сюди, за мною!
Фродо, швидше!
Відв’язуй, Семе!
Фродо!
Швидше, Фродо, швидше!
— Уперед! — Швидше!
Давай!
— Нумо! Швидше! — Стрибай!
— Де тут найближчий перехід? — Брендивільський міст. За 20 миль.
Ходімо.
— Чого треба? — Ми до «Гарцюючого Поні».
Гобіти. Четверо Гобітів!
— Що вас привело у Брі? — Нам треба десь заночувати.
А наші справи, то наші справи.
Звичайно, молодий пане. Я не хотів вас образити.
У сутінках краще зайвий раз спитати.
Ходять чутки про різних підозрілих людців.
Страхуємося.
Геть з дороги! Дивись куди ідеш, гобіте.
Вибачте.
Добрий вечір, маленькі гості.
Якщо вам треба десь заночувати – у нас є зручні й затишні кімнати вашого розміру.
Пане?
Підкопай. Моє прізвище – Підкопай.
— Підкопай. — Ми друзі Ґендальфа Сірого.
— Скажіть йому що ми тут? — Ґендальф? Ґендальф.
Так-так...
...пригадую. Підстаркуватий.
У нього сіра борода і гострий капелюх.
Я не бачив його з пів-року.
Що нам тепер робити?
Семе...
...він з’явиться, обов’язково.
Заберися з дороги!
Що це?
Це, шановний, пінта.
— Вони п’ють пінтами? — Еге ж.
— Я теж хочу. — Ти вже випив половину!
Той чоловік цілий вечір не зводить з вас очей.
Вибачте.
У кутку сидить чоловік. Хто він?
Він зі слідопитів. Це небезпечні люди.
Я ніколи не чув його справжнього імені, але тут його називають Блукачем.
Блукач.
Торбінс.
Торбінса? Звісно знаю.
Оно він. Фродо Торбінс.
Він мій шестиюрідний брат, за лінією матері...
...і десятиюрідний за батьковою...
— Піпін! — Фродо, заспокойся.
Ти не сховаєшся.
Я бачу тебе.
У порожнечі...
...немає життя.
Лише...
...смерть.
Ви привертаєте забагато уваги, «пане Підкопай».
— Чого тобі треба? — Щоб ти був обережнішим, тобі довірили не цяцьку.
— У мене нічого немає. — Та невже.
При бажанні я можу стати непомітним...
...але повністю зникнути під силу не кожному.
— Хто ти? — Ти боїшся?
Так.
Щось не помітно, я знаю, що на тебе полює.
Відпусти його! Інакше ти дорого мені заплатиш.
У тебе хоробре серце, маленький гобіте. Але воно тебе не врятує.
Фродо, тобі не можна тут затримуватись.
Вони мчать сюди.
Хто вони?
Колись вони були людьми.
Великими королями.
Саурон обдурив їх: дав їм дев’ять перснів влади.
Засліплені своєю жадобою, люди радо за них схопилися.
І один за одним опинилися у темряві.
Тепер вони його слуги.
Їх називають Назґулами.
Перстненосцями. Вони не живі і не мертві.
Вони завжди відчувають...
...присутність персня...
...його сила їх вабить, вони ніколи не припинять свого полювання.
— Куди ми йдемо? — У дикі землі.
Ти певен, що цей Блукач друг Ґендальфа?
У нас немає вибору, довелося йому повірити.
— Куди він нас веде? — У Рівендел, Семе Ґемджі.
— До правителя Ерлонда. — Чули? Рівендел.
Ми побачимо ельфів.
— Шановні, ніяких перевалів до сутінок. — А як же сніданок?
— Ми вже снідали. — То був перший.
Ще є другий.
Піпіне, гадаю, він не чув про другий сніданок.
Є одинадцята година. Легкій обід. Пообідній чай. Обід. Вечеря.
— Сподіваюсь про них він знає? — Сумніваюсь.
Піпін!
Сила Ізенґарду до твоїх послуг...
Сауроне, Володарю Землі.
Створи мені армію гідну Мордору.
Що каже Мордор, повелителю? Що наказує Око?
У нас багато роботи.
Дерева сильні, повелителю. Коріння глибоко в землі.
Корчуйте їх усіх.
Колишня велика вежа Амон-Сул.
Заночуємо тут.
Це вам. Тримайте при собі.
Я піду в розвідку.
Лишайтеся тут.
У мене чвиркнув помідор.
Дай трохи бекону?
Семе, хочеш помідор?
— Що ви робите?! — У нас є помідори, ковбаска, бекончик.
— Пане Фродо, тут на всіх вистачить. — Гасіть вогонь, йолопи!
Добрісінько! Тепер увесь попіл на моєму помідорі!
Тікаймо!
Назад, дияволи!
Фродо!
— Фродо. — Сем.
Блукач!
— Блукачу, допоможи йому. — Його поранили Морґулівським клинком.
Я не зможу його вилікувати. Це під силу тільки ельфам.
Швидше!
До Рівендела шість днів пішки! Він не виживе!
Тримайся, Фродо.
Ґендальфе!
Пане Фродо? Він холоне.
Він помре?
Він спускається у світ тіней. Незабаром він теж стане живим мерцем.
— Вони близько. — Семе, ти знаєш квітку Аталас?
— Аталас? — Барвінок.
Так, звичайно.
Він уповільнить дію отрути! Швидше.
Що це? Слідопита захопили зненацька?
Фродо.
Мене звуть Арвен. Я прийшла тобі допомогти. Почуй мій голос, повертайся до світла.
Хто вона?
Фродо.
— Вона ельф. — Він згасає.
Довго не протримається.
Його може врятувати лише мій батько.
— Я вас шукала два дні. — Куди ти його забираєш?
За вами їде п’ятеро вершників. Де ще четверо – я не знаю.
— Залишайся з гобітами, я пришлю вам коней. — Я їжджу швидше, я сама його відвезу.
Шлях дуже небезпечний.
Про що вони говорять?
Якщо я дістануся до річки, сила мого народу захистить його.
Я їх не боюся.
Хай щастить.
Арвен...
...мчи як вітер. Не озирайся.
Що ти робиш?! Вершники ще там!
Віддай нам коротуна, ельфійко.
Якщо він так вам потрібен, йдіть і візьміть його.
Ні, ні!
Фродо, ні.
Фродо, не здавайся.
Тільки не зараз.
Най усе добре, що судилося мені долею...
...перейде до нього.
Най він живе.
Врятуй його.
— Де я? — У домі Елронда.
Зараз 10 ранку, 24 жовтня, якщо для тебе це важливо.
— Ґендальф! — Так, я тут.
І ти, на щастя, теж.
Ще б кілька годин і ми не змогли б тобі допомогти.
Але ти виявився сильнішим, мій любий гобіте.
Ґендальфе, що сталося?
— Чому ти не зустрів нас? — Пробач мені, Фродо.
Мене затримали.
Не слід нехтувати дружбою Сарумана.
Біда не ходить сама.
Підкорися владі персня...
...або зустрінь свою смерть!
Є лише один володар персня.
І лише він здатен ним керувати.
Володар не ділиться владою.
Отже, ти обрав смерть.
Ґендальфе? Що таке?
Нічого, Фродо.
Фродо!
— Сем. — Як добре, що ви прокинулись!
Сем не відходив від тебе.
Ми страшенно за вас переживали. Так, пане Ґендальфе?
Завдяки вмінню Елронда, ти незабаром станеш на ноги.
Ласкаво просимо у Рівендел, Фродо Торбінс.
— Більбо! — Вітаю тебе, Фродо.
Більбо.
«Туди й назад:
історія гобіта Більбо Торбінса».
— Чудово. — Я хотів повернутися...
...ще однісінький раз помилуватися силою Чорнолісся...
...завітати в Озерне місто...
...побачити Самотню Гору.
Однак мій вік нарешті нагадав про себе.
Я сумую за Краєм.
У дитинстві я завжди уявляв себе десь далеко разом з тобою.
Марив пригодами.
Та моя пригода геть інша.
Я не такий як ти, Більбо.
Мій дорогий хлопчику.
— Що я забув? — Ти вже зпакувався?
Краще бути готовим.
— Семе, ти ніби мріяв побачити ельфів. — Так.
— Понад усе у світі. — Це правда.
Але...
Ми виконали прохання Ґендальфа?
Ми принесли перстень сюди, у Рівендел. Я був подумав...
...що ви швидко одужаєте і ми можемо збиратися в дорогу.
Додому.
Ти маєш рацію, Семе.
Ми свою справу зробили.
У Рівенделі персню нічого не загрожує.
Я готовий вертатися додому.
Він відновлює сили.
Рана ніколи повністю не загоїться. Вона все життя нагадуватиме про себе.
Гобіт здолав довгий шлях із перснем...
...і надзвичайно вперто протистояв його злу.
Фродо не повинен був нести цей тягар.
— Ми більше не можемо його про це просити. — Ґендальфе, ворог не спить.
Військо Саурона збирається на сході. Його око дивиться на Рівендел.
І Саруман, як ти кажеш, нас зрадив.
Наших союзників стає дедалі менше.
Його зрада ще підступніша ніж ти думаєш.
Саруман схрестив орків з ґоблінами.
У печерах Ізенґарда він створює нову армію.
Армію, що зможе пересуватися вдень і долати великі відстані.
Саруман прийде по перстень.
Ельфи нездатні захистити перстень.
Нам не під силу битись одночасно проти Мордору та Ізенґарда.
Ґендальфе...
...перстень не може лишатися тут.
Це лихо всього Середзем’я.
Нехай воно вирішує як його подолати.
Час ельфів минув. Мій народ покидає ці береги.
На кого ти покладаєш свої надії? На ґномів?
Вони ховаються в горах, шукають скарби. Їм байдуже до чужої біди.
Уся надія на людей.
На людей?
Люди слабкі. Їхній рід занепадає.
Кров Нумелора майже перевелася, про її честь та гідність майже забули.
Саме через людей перстень лишився цілий.
Я свідок, Ґендальфе.
Я був там 3000 років тому...
...коли Ісілдур забрав перстень.
На моїх очах люди розгубили свою силу.
Швидше, Ісілдуре! За мною.
Я провів Ісілдура у саме серце Згубної Гори...
...туди де народився перстень, єдине місце де його можна знищити.
Кинь його у вогонь, знищ його!
— Знищ! — Ні.
Ісілдуре!
Усе мало закінчитись ще тоді, але злу дозволили вижити.
Ісілдур залишив перстень. Королівський рід занепав.
Світ людей утратив колишню силу.
— Люди розділені і не мають лідера. — Є той хто може їх об’єднати.
І повернути собі трон Ґондору.
Він давно звернув з цього шляху.
Він обрав вигнання.
Уламки Нарсіла.
Клинка, який зрубав перстень з руки Саурона.
Він досі гострий.
Та це всього-лише зламана родинна реліквія.
Чому ти боїшся минулого?
Ти спадкоємець Ісілдура, але не Ісілдур.
Ваші долі різні.
У моїх жилах тече його кров.
Його слабкість.
Твій час настане.
Ти зустрінеш те саме зло. І здолаєш його.
Сили темряви ще не перемогли.
Ані тебе, ані мене.
Ти пам’ятаєш нашу першу зустріч?
Мені здалося, що це сон.
Минуло багато років.
Раніше у тебе не було стільки клопоту.
Ти пам’ятаєш мої слова?
Ти сказала, що віддаси себе мені...
...пожертвуєш безсмертним життя свого народу.
І я не відмовляюся.
Для мене краще прожити одне життя з тобою...
...аніж побачити кінець світу без тебе.
Я обираю смертне життя.
— Ти не можеш мені цього дати. — Я сама вирішую кому його давати...
...як і своє серце.
Незнайомці з далеких земель, давні друзі...
...ми зібрали вас тут, щоб дати відповідь на погрози Мордору.
Середзем’я опинилося на межі винищення. Ніхто не втече.
Ви об’єднаєтеся, або загинете.
Цієї долі, цієї смерті не уникнути жодному народу.
Фродо, покажи їм перстень.
Отже це правда.
— Погибель людини. — Це дар.
Дар ворогам Мордору.
Ми можемо його використати.
Уже давно мій батько, намісник Ґондору...
...стримує Мордор. Лише ціною нашої крові...
...ваші землі досі в безпеці.
Дайте Ґондору зброю ворога. Ми використаємо її проти нього.
Ти не зможеш нею керувати. Нам це не під силу.
Головний перстень слухається лише Саурона. У нього немає іншого володаря.
Звідки такі знання у слідопита?
Він не просто слідопит.
Це Араґорн, син Араторна.
Ти мусиш присягнути йому на вірність.
Араґорн.
Оце спадкоємиць Ісілдура?
І Ґондорського трону.
Сядь, Леґоласе.
У Ґондора немає короля.
Йому не потрібен король.
Араґорн каже правду. Ми не можемо використати перстень.
Вихід лише один.
Перстень треба знищити.
Чого ж ми чекаємо?
Ґімлі, сину Ґлоїна, перстень неможливо знищити...
...відомими нам методами.
Він народився у вогні Згубної Гори.
Тільки там можна його розплавити.
Треба повернути його в Мордор...
...і кинути у пекельний хаос, звідки він походить.
Хтось із вас...
...мусить це зробити.
Не можна спокійно пройти в Мордор.
Його чорну браму охороняють не лише орки.
Там живе зло, яке ніколи не спить.
А велике око – всевидюче.
Ті землі випалені...
...вкриті вогнем, попелом і порохом.
Там отруєне навіть повітря.
Туди не пройти й 10 000 воїнів. Це безглуздя.
Ви не чули, що сказав правитель Елронд?
— Перстень треба знищити. — І хто це зробить! Ти?
А якщо спроба виявиться невдалою? Що як Саурон знову заволодіє перснем?
Я швидше дуба вріжу, ніж віддам перстень ельфові!
Ельфам ніхто не довіряє!
Невже ви не розумієте? Поки ми тут сваримося могутність Саурона зростає!
Від неї не втечеш! Він знищить вас усіх! Він спалить ваші домівки!
Я понесу перстень.
Я понесу перстень у Мордор.
Якщо...
...ви підкажете мені шлях.
Я допоможу тобі нести цей тягар, Фродо Торбінс...
...доки в тебе стане сил.
Якщо тобі допоможе моє життя, чи моя смерть..
...вони твої.
Разом з моїм мечем.
І моїм луком.
І моєю сокирою.
Наша доля у твоїх руках, маленький.
Якщо так вирішить рада...
...Ґондор зробить усе, що від нього залежить. — Гей!
— Пан Фродо без мене нікуди не піде. — Звісно ні, як можна вас розлучати коли...
...ти примудрився з’явитися на таємну нараду, куди його кликали, а тебе – ні.
Ми теж підемо!
Хіба що ви запхнете нас у мішок і відправите додому.
Вам потрібен бодай хтось кмітливий у цій...
...подорожі.
Поході.
Чи що воно таке.
Тоді тебе, напевно, не візьмуть.
Дев’ятеро.
Нехай буде так.
Ви будете хранителями персня.
Чудово!
То куди ми зібралися?
Мій старий меч!
«Жало».
Тримай, тепер він твій.
— Такий легенький. — Еге ж. Його викували ельфи.
Коли поблизу орки клинок світиться синім.
Саме в такі миті тобі треба бути особливо обережним.
Це теж красива річ.
«Мітрил».
Легка як пір’їнка, міцна мов луска дракона.
Поміряй. Давай.
Мій перстень.
Мені б дуже хотілося...
...його потримати, востаннє.
Пробач, мій хлопчику, що я накликав на тебе таку біду.
Пробач, що ти мусиш нести цей тягар.
Пробач мені за все.
Ми повинні 40 днів іти цим шляхом на захід від Імлистих гір.
Якщо нам пощастить Роганський перевал буде відкритий.
Там, ми повернемо на схід, у Мордор.
Два, один, п’ять. Добре, дуже добре!.
Жвавіше.
— Молодець, Піпіне. — Дякую.
Швидше!
Якби хтось поцікавився моєю думкою, а нею ніхто не цікавиться...
...я сказав би, що ми обрали довгий шлях.
Ґендальфе, ми могли б пройти копальнями Морії.
Мій кузен Балін прийняв би нас по-королівському.
Ні Ґімлі, у Морію я спущусь лише у крайньому випадку.
Вибач!
Бий його!
— За Край! — Тримай його, Мері!
Він ударив мене по руці! Боляче!
— Що це? — Нічого, темна хмара.
Щось вона швидко летить.
Проти вітру.
— Вороння з країни Темно-ликих! — Ховайтеся! Мері, Фродо, Семе!
— Швидше! — Ховайтеся!
Шпигуна Сарумана.
За перевалом пильно стежать.
Доведеться йти через Карадрас.
Фродо!
Боромире.
Дивно, що ми відчуваємо такий страх і стільки сумнівів...
...через таку крихітну річ.
На диво крихітну.
Боромире!
Віддай перстень Фродо.
Прошу.
Мені байдуже.
Отже ти, Ґендальфе, намагаєшся провести їх через Карадрас.
Якщо тобі це не вдасться, куди ти підеш?
Якщо гора здолає тебе...
...чи обереш ти небезпечніший шлях?
У повітрі чутно чийсь голос.
Це Саруман!
Він хоче, щоб нас накрила лавина! Ґендальфе, треба повертатись.
Ні!
Треба спускатися з гори!
Повернути до Роганського перевалу, а далі на захід, до мого міста!
Роганський перевал надто близько до Ізенґарда!
Нащо тинятися горою. Можна пройти під нею.
Для цього є копальні Морії.
Морія. Ти боїшся спускатися у підземелля.
Жадібність загнала ґномів глибоко у землю.
Ти добре знаєш, що вони пробудили у темряві Хазад-дума:
Тінь і полум’я.
Нехай вирішує хранитель перстня.
Фродо?
Спускаємося у копальні.
Най буде так.
Стіни...
...Морії.
Зараз.
Ітілдін.
Вони відбивають лише зоряне і місячне сяйво.
«Ворота Даріна, володаря Морії.
— Скажи, друже, і ввійдеш». — Що це означає?
Усе просто. Ми друзі, кажемо пароль і проходимо.
Поні не місце у копальнях.
— Навіть, такому сміливцю як Біл. — Бувай, Біл.
Іди собі, Біл. Іди.
Не хвилюйся, Семе, він знає шлях додому.
Не каламуть воду.
Усе марно.
Це загадка.
«Скажи слово 'друг' і увійдеш».
Як буде «друг» ельфійською?
Меллон.
Ельфе, незабаром ти сам дізнаєшся, що таке славнозвісна гостинність ґномів.
Вогнище, солодове пиво і запашне м’ясо з кісток!
Тут, мій друже, живе мій кузен Балін.
А його називають копальнею.
Копальнею!
Так, це не копальня, а склеп.
Ні.
Ні...
Ні!
Ґобліни.
Вертаймося до Роганського перевалу. Даремно ми сюди прийшли.
Тікаймо! Швидше!
— Фродо! — Рятуйте!
Блукач!
Допоможіть! Відчепись від нього!
Араґорне!
Фродо!
Араґорне!
У копальні!
— Леґоласе! — Мерщій у печеру!
Тікаймо!
Тепер у нас немає вибору.
Ми мусимо йти нескінченною темрявою Морії.
Будьте на сторожі.
На такій глибині живуть істоти...
...старіші і мерзенніші за орків.
Тихіше. Йти чотири дні.
Будемо сподіватись, що нашої присутності не помітять.
Піпін.
Я такого не пригадую.
— Ми заблукали? — Ні.
— А на мою думку заблукали. — Цить, Ґендальф думає.
— Мері? — Що?
Я зголоднів.
— Там унизу щось є. — Це Ґолум.
— Ґолум? — Він іде за нами вже третій день.
— Він утік з підземелля Барад-дура? — Утік...
...або його відпустили.
Він любить і ненавидить перстень, так само як і себе.
Йому ніколи не здолати свого потягу до нього.
Жаль, що Більбо не вбив його коли мав таку нагоду.
Жаль?
Саме жаль стримав руку Більбо.
Багато з тих, хто живе заслуговує на смерть. Чимало з тих, хто помер заслуговує на життя.
Ти можеш їм його повернути?
Тож не поспішай забирати життя і судити інших.
Навіть наймудріші не бачать усього.
Серце підказує мені, що Ґолум ще зіграє свою роль у цій історії...
...хоча важко сказати добру, чи погану.
Жаль Більбо може вирішити долю багатьох.
Я шкодую, що перстень потрапив до мене...
...шкодую, що все так склалося.
Так вважають усі, хто живе у такі часи. Та не їм вирішувати.
Ми вирішуємо лише, що нам робити з часом, який нам відведено.
Фродо, у цьому світі діють різні сили. Не лише злі.
Більбо судилося отримати перстень.
Отже тобі теж.
Такий висновок дає надія.
Нам туди.
— Він згадав. — Ні...
...але тут не так пахне гниллю.
Меріядоку, якщо в тебе виникають сумніви – завжди слухайся свого носа.
Я ризикну трохи посвітити.
Дивіться...
...перед вами величне місто ґномів Ґномські-копальні.
Я такого в житті не бачив.
Ґімлі!
Ні.
Ні!
Ні.
«Тут спочиває Балін...
...син Фундіна...
...володар Морії».
Отже, він мертвий.
Саме цього я й боявся.
Треба рухатися далі. Не можна затримуватися.
«Вони захопили міст і другу залу.
Ми забарикадували браму...
...але не зможемо їх довго стримувати.
Земля трясеться
Барабани...
...барабани у глибинах.
Ми не можемо вибратися.
У темряві рухається тінь.
Ми не можемо вибратися.
Вони йдуть».
Безголовий Тук!
Наступного разу стрибай сам, і звільни нас від своєї тупості.
Пане Фродо!
Орки.
Назад! Не відходь від Ґендальфа!
З ними печерний троль.
Хай приходять!
У Морії ще лишився ґном, чиє серце б’ється.
У мене вже непогано виходить.
Фродо!
Араґорне! Араґорне!
Фродо!
Ні.
Він живий.
Я живий, усе гаразд.
Це неймовірно.
Такий удар убив би і дикого вепра.
Цей гобіт не такий простий, ніж здається на перший погляд.
Мітрил.
Пане Торбінсе, ви суцільна несподіванка.
До мосту Хазад-дум!
Сюди!
А це що за нечисть?
Балроґ.
Демон з прадавнього світу.
Цей ворог вам не під силу.
Тікайте!
Мерщій!
Ґендальфе.
Веди їх, Араґорне.
До мосту недалеко.
Роби як я кажу! Мечі тут не зарадять.
Ґендальфе!
Мері! Піпін!
Сем!
Ґном не дозволить себе підкидати.
Тільки не за бороду!
Спокійно.
Тримайся!
Нахилися вперед!
Тихенько.
Давай!
Зараз!
На міст!
Швидше!
Ти не пройдеш!
Ґендальфе!
Я слуга довічного вогню, причетний до полум’я Анору.
Темне полум’я безодні тебе не врятує, володарю Удуну!
Повертайся до темряви.
Ти не пройдеш!
— Ні! Ні! — Ґендальфе!
Біжіть, божевільні!
Ні!
Араґорне!
Леґоласе, піднімай їх.
Дай їм хоч хвильку посумувати!
Разом із сутінками на цю скелю прийдуть орки.
Нам треба встигнути у ліси Лотлорії.
Ходімо, Боромире, Леґоласе Ґімлі, піднімай їх.
Ставай, Семе.
Фродо?
Фродо!
Тримайтеся разом, молоді Гобіти!
Подейкують, що у цьому лісі живе могутня чаклунка.
Ельфійка-босорканя...
...що має величезну силу.
Кожен, хто поглянув на неї...
...був зачарований.
Фродо!
І вони зникають назавжди.
Твій прихід немов наближення смерті.
Ти несеш сюди велике зло, хранителю персня.
Пане Фродо?
Нас – ґномів, голіруч не візьмеш.
У нас соколиний зір і лисячий слух.
Ґном дихає так голосно, що в тебе легко поцілити навіть у темряві.
Гельдір з Лоріяну.
Ми прийшли просити допомоги.
Нам потрібен ваш захист.
Араґорне, ці ліси небезпечні. Треба вертатися.
Ви увійшли у царство Володарки Лісу. Вороття немає.
Ходімо. Вона чекає.
Вас восьмеро, хоча із Рівенделу вирушило дев’ятеро.
Скажіть, де Ґендальф?
Мені б дуже хотілося з ним поговорити.
Його поглинув Морок.
Ви подорожуєте по лезу ножа.
Варто трохи відхилитися...
...і загибель світу неминуча.
Та поки хранителі віддані надія живе.
Женіть турботу геть із серця. А зараз йдіть і відпочиньте...
...бо вас втомило горе і важкий шлях.
Цієї ночі ви спатимете мирно...
Ласкаво просимо, Фродо з Краю...
...той, хто бачив око!
Панахида за Ґендальфом.
Що вони про нього співають?
Мені важко про це говорити, у моєму серці смуток.
Відпочинь.
Їхні кордони під надійним захистом.
Я не зможу тут відпочити.
Вона промовляла до мене.
Розповіла про батька і падіння Ґондору.
Вона сказала мені: «Що навіть зараз надія є».
Але я її не бачу.
Ми вже давно її втратили.
Мій батько шляхетна людина.
Але його правління завершується...
...а наш народ втрачає віру.
Він сподівається на мене і я готовий.
Я відновив би колишню славу Ґондору.
Араґорне, ти коли-небудь бачив її?
Білу вежу Екталіон.
Як вона виблискує мов спис зі срібла і перлів.
Коли її прапори майорять на вранішньому вітрі.
Тебе коли-небудь кликав додому...
...срібний ріг?
Я бачив Біле Місто...
...колись давно.
Одного дня, наші шляхи приведуть нас туди.
І вартовий на вежі оголосить:
«Володарі Ґондору повернулися».
Зазирни у дзеркало.
Що я там побачу?
Цього не знають навіть наймудріші.
Дзеркало...
...показує безліч речей.
Інколи минуле...
...інколи теперішнє...
...а інколи те...
...чого ще не сталося.
Я пануватиму над живим на цій землі.
Я знаю, що ти бачив.
Я бачила те саме.
Це станеться, якщо ти не впораєшся.
Братство хранителів розпадається. Процес вже почався.
Він спробує відібрати перстень.
Ти знаєш про кого йдеться.
Одного за одним, перстень знищить їх усіх.
Якщо попросиш...
...я віддам тобі головний перстень.
Ти сам мені його пропонуєш.
Не заперечую, я всім серцем цього прагну.
Тоді замість Володаря Темряви з’явиться Володарка...
...не темна, а прекрасна, і жахлива як світанок!
Підступна як море!
Міцніша, за основу землі!
Усі любитимуть мене...
...і занепадуть духом.
Я витримала випробовування. Я відмовлюся...
...піду на захід...
...і залишуся Ґаладріелю. — Я не впораюся сам.
Фродо, ти – хранитель персня. Це вже означає...
...що ти сам.
Це завдання призначене тобі.
Якщо його не виконаєш ти...
...його не виконає ніхто.
Тоді, я знаю, що робити.
Просто...
...я дуже боюся.
Навіть найменше створіння може змінити майбутнє.
Чи ти знаєш звідки на світі з’явилися орки?
Колись вони були ельфами.
Їх захопили у полон сили темряви...
...їх катували і спотворили.
Зпотворена і жахлива форма життя.
А тепер вона...
...досконала.
Мої бойові Уруки...
...хто ваш повелитель?
Саруман!
Уполюйте їх. Не зупиняйтеся доки не знайдете.
Ви не знаєте болю. Ви не знаєте страху.
Ви поласуєте людською плоттю!
В одного з коротунів є цінна річ. Тому гобіти потрібні мені живі...
...і неушкоджені.
Решту вбити.
Прощавай, Фродо Торбінс.
Я даю тобі світло Еаренділа...
...нашої улюбленої зірки.
Нехай воно осяє тобі шлях там...
...де немає іншого світла.
Фродо.
Арґонат.
Я давно мріяв побачити давніх королів.
Своїх пращурів.
Перетнемо озеро після заходу сонця.
Сховаємо човни і підемо пішки.
— Підемо до Мордору з півночі. — Та невже?
Залишиться тільки знайти спосіб подолати Евін Мейл...
...заплутаний лабіринт гострих, як лезо, скель.
А далі ще краще.
Гнилі й смердючі болота, аж до обрію.
Такий наш шлях.
Раджу відпочити і відновити сили.
Відновити...
— Краще вирушати зараз. — Ні.
Східний берег під вартою орків, ми маємо дочекатися темряви.
Мене турбує не східний берег.
Моє серце відчуває морок і загрозу.
Щось наближається. Я відчуваю.
Ґномам не треба відновлювати сили. Не слухай його, молодий Гобіте.
Де Фродо?
Нам не можна відходити від інших.
Тим паче тобі.
Від тебе стільки залежить.
Фродо?
Я знаю, чому ти шукаєш самотності.
Ти страждаєш. Я бачу це день у день.
Ти впевнений, що ці страждання не марні?
Дозволь тобі допомогти, Фродо.
— Є інший спосіб, ми можемо піти іншим шляхом. — Я знаю, що ти запропонуєш.
Твої слова здалися б мені мудрими, якби не застереження.
Застереження? Щодо чого?
Фродо, всім нам страшно.
Та не можна дозволити цьому страху знищити нашу надію...
...невже ти не розумієш, це божевілля? — Іншого способу немає.
Я прошу тільки сили захистити свій народ!
— Позич мені перстень. — Ні.
— Чого ти сахаєшся? Я не злодій. — Ти сам не свій.
Як вважаєш, які у тебе шанси?
Вони тебе знайдуть. Відберуть перстень.
Ти сам благатимеш їх про смерть!
Бовдуре!
Перстень тобі не належить! Він потрапив до тебе випадково.
Він мав бути моїм! Мусив бути моїм!
— Віддай його мені! — Ні!
— Віддай! — Ні.
Я знаю, що у тебе на думці.
Ти віддаси перстень Сауронові
Ти зрадиш нас!
Ти пожертвуєш собою і нами всіма!
Будь ти проклятий! Будь ти проклятий і всі коротуни!
Фродо?
фродо.
Що я накоїв?
Прошу тебе, Фродо.
Фродо, пробач мені!
Фродо!
Фродо?
— Він заволодів Боромиром. — Де перстень?
Не підходь!
Фродо!
— Я присягнувся захищати тебе. — Чи зможеш ти захистити мене від себе?
Ти зможеш знищити його?
Араґорне.
Королю.
Я пішов би з тобою до кінця.
У саме пекло Мордору.
Я знаю.
Подбай про інших, особливо про Сема. Він не зрозуміє.
Іди, Фродо!
Біжи.
Тікай!
Пане Фродо!
Шукайте коротунів!
Смерть ворогам!
Араґорне!
Фродо!
Сховайтеся тут. Швидше!
Давайте!
Що він робить?
Він іде від нас.
— Ні! — Піпін!
Тікайте, Фродо, тікайте!
— Агов! — Ми тут!
— Сюди!
— Виходить! — Я помітив, швидше!
— Ріг Ґондору. — Боромир.
Тікайте, тікайте!
Ні.
— Вони забрали гобітів. — Лежи спокійно.
Фродо. Де Фродо?
Я відпустив його.
Ти зробив те, чого не зміг я.
Я намагався забрати в нього перстень.
— Перстень зараз далеко. — Пробач мені.
Я не передбачив цього.
— Я підвів вас усіх. — Ні, Боромире.
Ти хоробро бився.
Ти зберіг свою честь.
Облиш.
Це кінець.
Світ людей загине. Усе огорне морок...
...а моє місто лежатиме в руїнах.
Не знаю, яка сила є в моїй крові...
...але присягаюся тобі, що не дозволю зруйнувати Біле Місто...
...а твоєму народові – програти.
Нашому народові.
Я пішов би за тобою, мій брате.
Мій командире.
Мій королю.
Мир тобі...
...сину Ґондору.
Фродо!
Я шкодую, що перстень потрапив до мене.
Шкодую, що все так склалося.
Як і всі, хто живе в такі часи...
...та не їм вирішувати.
Ми вирішуємо, що робити з тим часом...
...який нам відведено.
Фродо, ні!
Фродо!
— Пане Фродо! — Ні, Семе.
Семе, повертайся!
— Я піду до Мордору сам. — Авжеж.
І я піду з вами!
Ти ж не вмієш плавати!
Семе!
Я пообіцяв, пане Фродо.
«Не відпускай його, Семе Ґемджі».
І я не відпущу.
Не відпущу.
Семе, друже.
Уперед.
Швидше. Фродо і Сем уже на східному березі.
— Ми не підемо за ними. — Доля Фродо вже не в наших руках.
Отже, усе було марно, хранителі не впорались.
Тільки якщо ми не будемо триматися разом.
Ми не віддамо Мері і Піпіна на тортури та смерть.
Принаймні допоки маємо сили. Беріть лише найнеобхідніше.
Усе зайве лишайте.
Йдемо полювати на орків.
Так!
Мордор.
Сподіваюсь інші знайдуть безпечніший шлях.
Блукач про них подбає.
Ми їх навряд чи побачимо.
Хто-знає, пане Фродо.
Можливо, побачимо.
Семе...
...я радий, що ти зі мною.
Субтитри набрані з перекладу Студії 1+1 і частково з перекладу Студії ТВ+
Текст набирали: pyatachok, VictorBagrjany, oleg.plavkov
Редагування: w2958l