Центр керування автоматичним зондом Марс. Ми готові.
ДОСЛІДЖЕННЯ ПОВЕРХНІ МАРСУ ДЕНЬ 85
Вас зрозуміли. Температура основи в нормі. Привід в нормі.
Основні та допоміжні транспондери в нормі.
МАРСІАНСЬКИЙ ЗОНД - АМЕРИКА
Додаткова напруга ЗО.
Частота передачі даних 61.101.
Прийнято. Зараз спробуємо підвищити.
Це останній прохід зонду через цей квадрант.
Ми не хочемо пропустити ані крихти даних.
Зачекайте. Ми зафіксували низький рівень струму.
Напруга знизилася до 185-ти.
Ось i наш камінчик, знайомтеся.
- Чудово. - Знову напруга падає.
Тепер вже до 113-ти.
- Відрегулюйте сонячні панелі. - Неможливо.
Навантаження каналу сягає межі.
Центр управління, увага, ми втрачаємо сиґнал.
Сиґнал зникає!
Підтверджую. Передачу перервано.
Ну, що ж, поздоровляю.
Ми назбирали даних іще про десяток камінців.
П'ять років праці і три трильйони доларів не пропали марно.
САНТА БАРБАРА... ЗЕМЛЯ
До роботи, хлопці. Мені потрібне ексклюзивне інтерв'ю
із поліцейським, який був у перестрілці в Санта Барбарі.
- Я візьмуся. - Добре, що ти нарешті тут, О'Хара.
- Прескот! - Так?
Це твій репортаж. Поїдеш із Гарісоном на п'ятій машині.
О 6-й має піти в ефір. О 10-й він мені вже не потрібен. Зрозумів?
- О 10-й вже не потрібен. - Ти що, папуга? Йди працювати!
Мені потрібен репортаж про перший банк пам'яток,
який пограбували в Окснарді.
- Я вже їду туди. - Ван Ґунді!
- Так, сер! - І дістань мені
плівку з камери нагляду, зрозумів?
- Так. - Не буде плівки, не буде репортажу.
Буде зроблено, бос. Все, що скажете, бос.
Мені довподоби цей Ван Ґунді.
Ще треба зняти цей запуск шатлу Ванденберґ, увечері.
То я зніму. Я добре знаю Ванденберґ, шеф.
Шеф? Ти що, Кларк Кент? Фелікс, це твій репортаж.
Візьмеш інтерв'ю в усіх, хто там буде з високих чинів.
Поїдеш із Брейс. Непоганий матеріал їй для початку.
- Гаразд. - Брейс? Ви впевнені в цьому?
Взагалі, це ж я зазвичай пишу для неї репортажі.
Ми з нею одна команда. Навіть більш, ніж команда. Ми з Брейс...
Ви з моєю донькою - що?
- Нічого. - Отож бо.
Брейс вчилася в британських школах не для того, аби потім
знатися з такими, як ти.
О'Хара, у мене є завдання якраз для тебе.
Конкурс на кращу засмагу серед літніх людей, на пляжі Сансет.
Гаванський тропічний фестиваль "Какао-масло".
Мені потрібен репортаж про те, як старі пердуни смажаться на сонці,
а ще інтерв'ю із лікарем про шкідливу дію променів на шкіру
і так далі.
Аби було чим напхати ефір, якщо проґноз погоди буде закороткий.
Містере Ченнінґ! Містере Ченнінґ! Пробачте, сер!
Ви взяли мене на цю роботу,
бо у мене десятирічний досвід роботи репортером.
Щоб добути для вас гарний репортаж, я продеруся усюди.
Але мені потрібна нагода.
Знаєш, Тім, коли я дивлюсь на тебе, я бачу себе у твоєму віці.
- Справді? - Та я був телепнем!
Але ти нахаба, О'Хара, і мені це імпонує.
Іноді. Гаразд, репортаж твій.
- Але ж ви казали... - Замовкни, Фелікс.
Ви не пожалкуєте про це, сер! Ви справді не пожалкуєте.
О'Хара! Якщо зіпсуєш мені репортаж про Ванденберґ,
будеш звільнений. Зрозуміло?
Ясніше не буває!
Увага усім співробітникам.
Починається зворотній відлік.
Ми знаходимось на повітряній військовій базі Ванденберґ,
де сьогодні уперше...
- Стоп, стоп. Брейс! - ... запуск шатлу Атлантіс.
- Люба, виплюнь гумку. - Біллі!
Пробачте, сержанте.
Люблю шоу-бізнес.
Добре, починаємо спочатку. Давайте.
Усе й те саме. П'ять, чотири, три, два...
Ми знаходимось на військовій повітряній базі Ванденберґ...
... де за хвилини почнеться...
... де за хвилини почнеться
перший запуск шатлу Атлантіс.
Відомо, що проект "Мертва голова"...
Відомо, що проект "Мертва голова" виведе на орбіту сучасний супутник,
- ... який вивчатиме комету Фіона. який вивчатиме комету Фіона.
Так, цей супутник обладнаний спеціальною системою наведення,
яка дозволить йому пройти ближче до комети, ніж будь-коли.
Так, так. А Джері Ґарсія вже на борту?
Що?
Чи на борту вже Джері Ґарсія?
- Наразі, так. - Так!
Проект "Мертва голова" завдячує своєю назвою тому фактові, що
супутник вивезе у космос попіл відомого рокера
Джері Ґарсія із групи "Ґрейтфул Дед".
Але як ви про це дізналися?
Знати це - моя робота.
Знати про такі речі - моя робота, капітане.
Авжеж.
Ліззі, тепер знову на Брейс.
Брейс, приготуйся. Кілька слів на завершення.
Отже, у цю ніч комети Фіона...
У цю ніч
комети Фіона наші думки спрямовані
на єдиного пасажира супутника, Джері Ґарсія.
- З вами була Брейс Ченнінґ... - З вами була Брейс Ченнінґ.
- Дякую, капітане Долтон. - Дякую й вам.
- Боже, яка краса пропадає. - Боже, яка краса пропадає.
Дякую, ви теж нічого.
Знято.
- Тім, я з тобою поговорю зараз. - Мені кінець.
- Полковнику! - Так?
Подивіться на це.
Комета Фіона?
- Ну, то й що? - Вона змінює напрям руху.
Це неможливо. Ви впевнені, що це не траєкторія нашого супутника?
Так, сер. Комета знову змінила напрям свого руху.
- Напевно, прилади помиляються. - У мене вже є підтвердження.
Ні, сер. Допоміжні комп'ютери свідчать про безпомилковість.
Наш об'єкт... опускається, сер.
- Хто, супутник? - Ні, сер. Комета.
Гаразд, оголошуйте загальну тривогу.
- Майоре, підіймайте літаки. - Так, сер!
- Сержант, телефонуйте до ЗЕТІ. - Зрозуміло.
Готуйтеся, хлопці. До нас їде НЛО.
Перепрошую.
Що це таке?
Телефонний номер капітана Долтона.
Він не зовсім мені до смаку, але...
- Ти зробив із мене посміховисько. - Брейс, припини.
- Дай мені пояснити. - Поясниш усе моєму татові.
- Ні, Брейс... Зажди, Брейс! - Біллі!
- Одну хвилинку! Зачекай, я... - Було приємно попрацювати разом.
Подзвони нам з нової роботи.
Це ще було не повне фіаско.
Порівняно із чим?
З Гінденбурґом?
Із Титаніком. Мені шкода, приятелю.
Дякую. Дуже дякую.
Пробач.
У мої двері постукав Блюз!
Вище ніс! Гальмуй! Негайно!
Я сказав, гальмуй, а не переверта йся!
Ми падаємо!
- Тривога! Тривога! - О, тільки не ще один патруль.
Що за...
Ти що, збожеволів? Ти мало не розбив мого авта!
- Ти бачила? Бачила? - Що я мала бачити?
Падіння! Якийсь літак, чи що...
Схоже було на Стеле. Навіть не знаю.
- Усе так швидко сталося! - Господи, авіакатастрофа!
Це жахливо! У нас навіть камери нема при собі!
Ось тут.
- Тім, зачекай на мене! - Люди.
Чекай, не так швидко! Це мій репортаж, ти забув?
- Що це було? - Що це було?
Це був спалах, або... якесь світло...
- Добре, забудь про це. - Про що, Тім?
Тім, зажди! Мій каблук!
Ці туфлі, до речі, дуже дорого коштували!
Покажи, Тіме, де воно?
Це була величезна штука. Така, знаєш...
Мені щось не по собі.
Тім!
Ще пів-хвилини, і я йду!
- Поглянь на це. - Що це таке?
Я не знаю. Не знаю.
Це ти так узяв жартувати?
Ні, присягаюся, ні. Поглянь... Це була велетенська штука.
Та ну? А я гадала, ти один з нормальних.
Зазвичай я дійсно один з нормальних.
Ха, ха, ха.
ТАТОВА ДІВЧИНКА
Непогано ти все влаштував, Тіме.
Ми з тобою одні на узбережжі, на небі затемнення Місяця.
Я нічого не влаштовував навмисне.
Залиш собі на згадку про наше останнє побачення.
Останнє? Але ж у нас ще не було навіть першого!
Вважай це за обидва.
Брейс! Брейс!
Нюрплекс.
Люди.
Заводься вже!
Ну, благаю.
Дикуни.
- Тім! - Місіс Браун.
- Що, забагато помади? - Та ні.
Ні, ні, ні.
Просто ви так...
несподівано з'явилися.
Я тобі залишила трохи свого особливого печива.
Печиво від місіс Браун. Скуштуєш?
- Так, дякую. - Ось, тримай.
- Дякую вам красно. - Ти бачив затемнення?
Хіба не чудово?
Ваші уроки французької не пройшли марно.
Ти помітив?
Дякую за печиво, місіс Браун.
Тіме, я ще хотіла тобі нагадати,
що наступними вихідними буде благодійний розпродаж.
Якщо в тебе є, що виставити,
залиш у гаражі, а я потім заберу.
Повірте, воно лежатиме прямо на верхівці купи.
- о. - Добраніч, місіс Браун.
Я іще дещо хотіла тобі сказати, Тіме! Ну, на добраніч, Тіме.
У мене зовсім кепський вечір.
Не можу із цим не погодитися!
- Замовкни. - Як тобі це вдається?
Це О 'Хара. Залиште повідомлення, бажано стисле.
Це Ченнінґ. Тебе звільнено.
Достатньо стисло?
Що я можу на це сказати? Коли ти правий, ти правий!
З місця аніруш, мале земне створіння,
і тобі не зашкодять.
Як я раніше про це не подумав?
Хто тут?
Що я можу на це сказати? Коли ти правий, ти правий!
- Сиди тихо. - Як це тобі вдається?
Здається, я вже наказав тобі замовкнути.
Не можу із цим не погодитися!
Ти не залишаєш мені іншого вибору.
Хто там? У мене є зброя!
Нічого не бачу.
Агов, приятелю. Агов!
- Просинайся! - Ну, все, земне створіння!
Я ожив!
Ну, що, хочеш погратися?
- Ще один вдалий прохід. - Напевно, я збожеволів.
Один удар - і гол!
Я тута, весь твій!
- Дивись, це Джимі Хоффа! - Що за чортів костюм!
Я тебе
покалічу!
Ну, покажи своє обличчя, якщо воно в тебе було.
Куди він подівся?
Що вона кладе у це своє печиво?
Коли маєш справу із примітивними формами життя,
іноди доводиться вдаватися до примітивних дій.
Ти в порядку, Зут?
Дозволь спитати, а де був ти?
Цей інопланетянин намагався мене вбити!
Тільки не прикидайся таким безсилим!
Одну хвилиночку. При чому тут моя мати?
Це через тебе ми опинилися на цій нікчемній, вуглекислій,
надмірно окисленій планетарній аномалії...
- Тім! - О, ні. Це іще один.
Я знаю, що ти ще не спиш.
Тім, це я, Ліззі!
Хай йому блотц! Це Ліззі!
А що воно таке - Ліззі?
Я б сказав, це Форд моделі Т, але у цієї кращі колеса.
Я знаю, що таке жінка, але що я з нею робитиму?
Я потопаю, пане рятувальнику! Мені потрібне штучне дихання!
Обмін слиною?
Я ніколи не братиму участь у такій негігієнічній взаємодії.
Має бути іще якийсь спосіб зустріти жінку, а потім її позбутися.
Тім!
На твоєму місці я б став ним.
- Тім, будь ласка. - Слушна думка, Зуте.
Гаразд, Тіме, я знайшла твій прихований ключ.
Зараз відімкну двері.
- Тім! - Ліззі!
Мій любий друже, або член моєї родини!
О, Господи.
Так не годиться.
Боже.
Я ж казав тобі, вони закривають свої причандали.
Ліззі, мій любий друже, або член моєї родини.
У тебе дивний голос. Ти що, простудився?
Простуда, вірус? Так.
Заразна бубонна чума. Тобі краще піти.
Що? Що це за...
Ти що, автогонщиком став?
Так, я став.
Кажи мені, що відбувається.
- А що відбувається? - Тім, ти в порядку?
- Ти щось сам на себе не схожий. - Ні, я Тім, дійсно.
- Тім О'Хара, безсумнівно. - Що відбувається?
Багато чого.
- Ліззі. - Так?
Якщо ти моя сестра, то я все поясню.
Так.
- То це означає, що ми з тобою... - Саме так. А тепер, перепрошую.
- У мене багато роботи, а тобі... - Стій! Чого ти?
... потрібно йти.
Що ти...
- Людські почуття. - Божевільні мавпи.
Ласкаво просимо, сер.
Де Коулай?
Розглядає слизьку протоплазму.
її основа - слина.
Господи, Коулай, наступного разу зроби слайд.
Зроби аналіз, а на сиґареті перевір відбитки пальців.
- Я хочу знати, хто це був. - Це ще не все, сер.
Чотириногі стають двоногими?
Напевно, воно перейняло людьску подобу.
Сліди закінчуються біля дороги.
Ми гадаємо, хтось їх підібрав.
Сліди аварійної посадки,
жодного космічного корабля та людина... нопланетянин?
Дуже схоже на випадок 64-го року.
Припини базікати, ідіоте.
Той випадок не тільки засекречений,
але його взагалі не було, зрозумів?
Так, сер.
І знову, у нас немає ані НЛО, ані інопланетянина.
Якщо не знайдеш мені хоча б одне з двох,
тоді краще знайди собі іншу роботу.
Ви чули, що він сказав? До роботи! Він десь там є!
- Хутчіш! Йдіть звідси! - Так, сер!
І поможи, Боже, тій бідній душі,
яка його підібрала.
Мовчи, субкультурнику!
- Опусти мене! - Дивись, що ти наробив! Варвар!
- Опусти мене! - Як скажеш.
Ти дуже незграбний як для крадія.
- Крадій? Я не крадій! - Отож я й бачу.
Тім О'Хара. То ти репортер.
Репортер? Е, ні, приятелю. Я телепродюсер.
Зараз я тобі розкажу...
Послухай, я нічого не крав, ясно? Я не знаю, про що йде мова.
Гаразд,гаразд.
Ні, ні, ні!
Попереджаю, Тім О'Хара. Викрити мене тобі не вдасться.
Марсіани використовують 100% свого мозку, а люди - менше 10%.
Гадаю, ми використовуємо більше, ніж 10%.
Ваші астронавти пісяють у свої скафандри.
Цим вже все сказано.
Гаразд, гаразд, просто...
Так, це просто сон. Мені просто сниться поганий сон.
Прокидайся. Ну ж бо, прокидайся!
А що це з ним?
Гадаю, це називається нервовий розлад.
Минулого вечора просто не було.
- Я не вірю в інопланетян. - А ну, тихо!
Для нас, інопланетянин - це ти.
Якщо хочеш знати, я з планети, яку ви називаєте Марс.
- Тоді я з якогось Урану? Та ніколи... - Яще про тебе не говорив!
Не роби собі зайвих бганок.
Благаю, познайом мене із цією мавпою.
Це мій Зут.
- Поліморфічний Зутенекс 3000. - Дивись, але не торкайся.
- Твій скафандр розмовляє? - Без перестанку.
Оксамитові штани теж говорять, ніхто ж їх за це не цькує!
Марс? Одну хвилинку.
На Марсі немає життя. Ми посилали зонди.
Я б, може, пояснив, але ви ж досі вірите, що Е - це МС в квадраті.
Досі колупаєтесь у нашому камінні.
Цей клятий пісок.
Він повністю кристалізував вихровий ґенератор.
- А можна мені? - Тім!
- Що там ще? - Слава Богу, буде свідок.
Свідок? Ні в якому разі.
- Ти не повинен нікому казати. - Не ображайся, друже,
але твій корабель припаркований у моїй вітальні.
Ти - найбільша новина в історії людства.
Виявляється, в космосі є розумні форми життя!
Сподіваюся, ти не маєш на увазі себе.
Тім, пробач, що я турбую тебе зранку,
але я принесла твою пошту і хотіла...
Зайдіть до мене, прошу вас. Проходьте! Подивіться ось на це!
Тім, тобі вкрай необхідна домогосподарка. Добридень.
Вітаю!
Я не хотіла застати вас у піжамі.
- У піжамі? - Де космічний корабель?
- Корабель? - Ось тут.
А, то це для розпродажу! А космонавт додається?
- Він перед вами. - Гадаю, ми ще не знайомі.
- Вітаю, мене звуть... - Ні, ні, не торкайтеся його!
- Він марсианін! - Тім, що відбувається?
Перепрошую... Мартін? Він Мартін?
- Так, ви праві. Мартін. Мартін. - Ні, ні, ні, ні!
- Він... - Дядько.
- Мартін. - То он як.
- Дуже рада познайомитися. - Він стає невидимим, розумієте?
Його скафандр розмовляє. Скафандр!
У нього із голови вискакують такі штуки... Вони просто...
Покажи їй. Давай. Зроби їй пальцем.
Тім!
Ні, ні, я не мав на увазі це. Я взагалі не знаю, про що я кажу.
Пробачте Тімові, місіс Браун. Він учора втратив роботу,
і через це у нього нервовий розлад.
Бідолашний.
Сподіваюся, це не вплине на сплату оренди.
Не турбуйтеся. Я доглядатиму за ним.
Йому пощастило мати такого дядька, як ви, Мартіне.
А ви, місіс Браун, як яскравий квазар у чорній дірці мого дня.
Звіть мене просто Лореляй.
Лореляй. Це звучить, як
чиста вода з гірського джерела, що б'є з самого серця Землі.
Оце так.
Вочевидь, я спотворив добру традицію. Перепрошую.
Адже я з Нью Йорку.
Ні, насправді... Все гаразд.
Це навіть чудово.
- Ой, брате. - Мартіне!
Так, Лореляй?
Мій чоловік помер кілька років тому.
Я подумала, вам не завадить це знати.
До побачення.
Мені руку достатньо просто потиснути.
Ти гадаєш, мені сподобалося
лизати екзоскелет цієї самки?
Я просто скористався своїм знанням вашого примітивного виду,
аби оптимально уникнути підозри.
Так, але як оптимально потрапити додому?
Хай йому блотц!
Я не знаю, Зут. Де на цій варварській планеті можна знайти
щось подібне до електронного акселератора?
- Може, у твоєї подружки є. - Дуже дотепно.
Пробачте, хлопці, я не хотів втручатися, але я...
здається, знаю, як вам допомогти з тією електронною... штукою.
Тоді нам кінець.
Я не вірю в це. Ти справді гадаєш, що
зможеш полагодити корабель оцим непотребом?
Ретельно підібрані дрібнички, з яких можна, вочевидь, скласти
сякий-такий вихровий електронний акселератор.
Окрім, хіба що, цього. Лайнозбирач.
Я гадки не маю про те, що їм роблять, але цікаво.
Скажіть, будь ласка, де у вас тут реактивні ядерні зчіплювачі?
Для садового шлангу?
Мені ніколи не втекти з цієї адської планети.
Інтелект просто на рівні сковорідки.
Ти правий. Люди - це дійсно амеби Всесвіту.
І це я чую від дивака, який розмовляє зі своїм скафандром.
- А це було навіщо? - Це був не я, це був Зут.
А ну, зажди хвилинку. Послухай.
Ти на Землі усього хвилин 10, так?
- Тут не так вже й погано. - Саме це казав Нінурт.
Хто?
Один з найобдарованіших вчених моєї планети.
А тепер він зник.
Він прибув на Землю у 1964-му році.
Гадаю, його викрали ваші урядовці.
Мене трусить лише від думки про те, що вони з ним зробили в ім'я науки.
- Ну, не знаю... - Чого вони сміються?
Агов, космонавте!
Мене розкрили!
Вибачте.
- О, боже. - А що сталося?
Вони нічого не знають. Вони просто сміялися з твого...
Сміялися. Я один з найстильніших мешканців моєї планети.
Агов, Елвісе! Класний костюм!
Дороті, мушу повідомити тобі, що ми вже не в Канзасі.
Чудово. Варто лише на мить відвернутися,
як ти вже одягаєш чужі штани.
Я хочу влитися в оточення, а ти надто вирізняєшся.
Як боксер на змаганні по дзю-до.
Я бачив, як ти витріщаєшся на кожну майку,
на кожний светр, який проходить повз нас.
- Тільки не треба тріщати по швах. - Чому Зут завжди останній?
Гараз, гаразд, гаразд!
- Марсіанські хроніки, дубль перший. - Зут, мене це теж непокоїть.
Я знаю, я вже не той, яким я був колись.
Тут розтяжка, тут пляма.
- Йой! - Збоченець!
Жінці вже взагалі нема куди подітися!
Тепер я готовий злитися з оточенням.
- Чудово. - Мартін, цей костюм жалюг...
- Стильно, братчику. - Дякую, братчику.
Просто клас.
Суміш стилю двох планет.
Я, мабуть, відстав від моди. А як твій Зут зміг...
Зут - дуже розумний. Він все розуміє.
Ти використав мене, мерзенний покидьку!
Гаразд, крути свій роман. Але кольори втрачають блиск!
- Можна? - Хтось іде.
Хто тут? Йой.
О, Боже.
Який вульгарний костюм!
Вульґарний?
Що це? Що це таке?
- А тепер, іншу щоку. - Якого біса!
Бувай здорова, люба.
Ну, все, я вистрибую!
- Ось так. - Давай, приміряй усі!
Мені байдуже.
Якщо кохання - це злочин, заарештуйте мене.
Я винний. Погляньте на неї
Бездоганний шостий розмір,
жодного разу не вдівана.
Люба, нічого не кажи. Просто йди до мене.
Це божевілля.Я - поліморф, а ти - поліестер.
Так, ти синтетична, але мені довподоби такі.
Дай же я тебе поцілую!
- Що це у тебе, Вектро? - Зут.
Ні, дякую, дівчинко, мені не треба печива.
Ти хтивий зраднику! У тебе взагалі є сором?
Хто б іще говорив, Казанова.
А ну, мерщій до сумки, або я тебе вивішу просушитися!
Готуйте місце!Я йду на посадку!
Швидко до сумки!
Гаразд, гаразд, не треба верещати.
Йолоп.
- Наступного разу - в хімчистку. - Сам такий.
Ах ти... клятий Нюрплекс!
Ох, це Венера, Нептун!
Допоможи, Тіме!
Тім, це маленька блакитна!
Ні! Віддай сюди,
малий недорослий блотц!
Це моя! Моя гумка!
Моя! Нюрплекс!
Чому ти не даси дитині гумки?
Авжеж, гаразд. Ось тобі, з'їж одну.
- Ні, серйозно. Давай. - Що ти робиш?
- Нічого. Довірся мені.
- Ні, тільки не пальцем! - Спробуй.
- Навіщо? - Не хочеш марсіанської гумки?
- Ні, щось не дуже. - Боїшся, земне створіння?
А знаєш, досить непогано.
- Всередині таке смачне начиння. - Нічого не помічаєш?
Ні, нічого.
Котра там у нас година?
Виплюнь, виплюнь.
У вас там все гаразд?
Штани невдало застібнули.
Ця "гумка", як ти її звеш,
дозволяє мені перейняти людську подобу.
На тебе ж вона має протилежну дію.
То це ти справді маєш такий вигляд?
Не кажи дурниць. Це був Флувійський нюрплекс.
- Он як. - Ми носимо декілька різних планет.
Якщо тебе налякала ця, то спробуй Вінукс Сім.
- Ну, гаразд... - Ніколи не грайся з Вінукс Сім.
Якщо діло дійде до Вінукс Сім - завше кажи "ні".
Ну, давайте, решта, всі на сцену!
Поки ще можете загоряти, гайда до піску та сонця!
Зазвичай пляж викликає спогади про молодість.
Але сьогодні на пляжі Сансет, при такій контрацепції людей...
- Концентрації! - Контрацепції.
- Концентрації. - Фелікс!
Я казав "концентрації", присягаюся, я казав "концентрації"!
Біллі! Біллі!
Я ж казав "концентрації"! Я знаю, що я це казав!
Чому я не послухав маму і не вивчився на доктора? Ненавиджу це!
- Ми ще знімаємо? - Ніхто не казав "знято".
Ну, що скажеш?
Скажу, що вам треба щось на себе одягнути.
Знято! Знято!
Фелікс.
Феліксові кінець.
Якщо Тім не приїде негайно, ми теж шукатимемо роботу.
Чекай на мене тут.
Який сенс у цьому відхиленні від курсу?
- Мушу побачити своїх друзів. - Неможливо! Знак оклику!
Ми витрачаємо дорогоцінний час. Мій корабель повинен...
Подивись на це!
Ви хоч уявляєте, як вам пощастило?
На Марсі ми змушені видобувати воду із самого каміння.
- Що ж, догралися, значить. - Тім, я така рада, що ти прийшов.
- Брейс знову вчинила рейвах? - Ну, так. Мартін!
- Мені треба, на хвилинку. - Ліззі.
Радий тебе знову побачити.
- Хіба ми вже бачились? - Звичайно...
Ні. Дуже радий тебе знову уперше зустріти.
Я Мартін, дядько Тіма.
Ая...
Я не...
- Що це було? - Мені терміново потрібна їжа.
- Це гуркіт з твого шлунку? - Зі шлунків.
О, він такий... Він такий пустун.
Я повернуся за декілька хвилин, гаразд?
Ви тут зачекайте... Я скоро повернусь. Лише скажу їй...
Ми тобі купимо...
МОРОЗИВО
Дайте, будь ласка, подвійну порцію.
Хоча ні, давайте потрійну. З шоколадною крихтою.
Так, сер.
Тім, мені потрібна їжа, а не відерця замороженого сала.
Це дуже поживна їжа. Ми їмо це на сніданок.
Тім, я впізнаю отруту здалека.
Ось, візьми оце.
Я піду на п'ять хвилин. Мені треба до телевізійного авта.
Фелікс!
Я казав їй "концентрації"! Присягаюся! "Концентрації"!
Ти недолугий телепню!
Тобі всього лиш треба було говорити мені те, що я мушу казати!
- Біллі! - Брейс! Брейс!
- На скільки балів цей землетрус? - Сім балів по шкалі Брейс.
- Я поговорю з Феліксом. - Ти не казав, що в тебе є дядько.
А ти...
Я радий, що ти мене викликала. Нам дійсно треба поговорити.
- Це дуже... Дуже велика подія. - Так, я знаю.
- Я знаю. - Знаєш?
Так. Розумієш, я все обміркувала,
і я не хочу зіпсувати нашу дружбу, бо вона багато для мене значить.
- Гаразд. - Тож, гадаю, було б краще, якби
ми просто вдали, ніби вчора між нами нічого не сталося.
- А що сталося вчора? - Ото ж бо і я кажу!
Я не зовсім розумію...
Я теж.
Гадаю, ми обидва трохи спантеличені, так, Тім?
Спокійно, спокійно.
А я вже думав, що це вона. Це жах, Тім. Як ти її витримував?
У неї є свої витребеньки, але вона цілком нормальна.
Хтивість сліпа.
У нас іще є десь прихована камера?
Ти на ній сидиш. А навіщо?
- Давай, я тобі допоможу з текстом. - Допоможи, будь ласка.
- Ні, ти підбираєш надто довгі слова. - Що? "Вологість"?
- "Спека". - А, так, так.
Усім привіт!
Якби я зараз була на 40 років старша, я б була із ними!
Міс Ченнінґ?
- Можна вас на два слова? - Гаразд.
Автоґраф я вже заздалегідь проставила.
Слухайте, а хто ви такі, взагалі?
Так, все готово.
- А де Брейс? - Я не знаю. Кудись поділася.
Вона кинула мене, а її батько в усьому звинуватить мене!
Що тут таке відбувається?
- Дивіться! - Біллі, поклади це до мого авта.
- Мені треба йти. - Подзвони мені!
Мартіне!
- Оце мені довподоби! - Мартін.
Тім, ти прийшов! Ти мусиш врятувати мене від мене самого!
У мене сильне сп'яніння! Яке смачне начиння!
Дядько Мартіне, я мушу вас негайно відвезти додому.
Він тут жере і жере!
Тістечка з морозивом!
Марсіанські хроніки, дубль другий.
Що, важке похмілля, га?
Мені дуже шкода.
Присягаюся, що ніколи більше не доторкнуся до морозива.
Однієї порції забагато, а мільйону замало.
Як там твій корабель?
Я з'єднав фен для волосся, дві еластичні стрічки
та бомбу проти тарганів
у тимчасовий електронний акселератор.
- То він працює? - Зовсім ні, хоча є прогрес.
У твоєму гаражі вже немає тарганів.
Клята оренда!
- То це орендований корабель? - Мій власний зараз в ремонті,
йому роблять тюнінґ раз на тисячоліття.
А де твій... Ну, цей твій Зут, себто, скафандр?
Він зайнятий пранням.
Ой, крути мене, мамо!
Так добре, так класно!
Ще п'ять хвилин, Зуте, і одразу до сушильні.
Ти псуєш мені увесь настрій!
Як би я хотів скинути цей ґротескний людьский фасад,
і піддати свою марсіанську шкіру лагідній земній воді!
То чому ти цього не зробиш?
А справді, чому б ні?
- Посунься, Зуте. - Мартін, ні. Я мав на увазі...
Я мав на увазі гарячу ванну. Там тобі буде затишно, ніхто не заважатиме.
Ти пропонуєш мені виплюнути свій Нюрплекс,
i повернути собі марсіанську подобу прямо у тебе вдома?
- Саме так. - Ти гадаєш, це безпечно?
Авжеж, цілком безпечно.
- Тоді я так і зроблю! - Чудово. Пішли.
Ух ти, ух ти, ух ти!
- Тім! Дякую. - За що?
Це просто гаряча ванна, Мартіне. Нема за що дякувати.
Я не тільки за це. Розумію, що я, напевно, завдав тобі
чимало клопоту із твоїм не надто складним життям до мого прибуття.
Але все одно, я хотів тобі подякувати.
Хто-небудь!
Поясніть мені, хто-небудь,
що тут взагалі відбувається?
Гаразд, міс Ченнінґ.
Вам відомо, що це таке?
Моя команда експертів ідентифікувала цю річ,
виявивши, що це сиґарета!
її було знайдено на місці падіння НЛО.
Вона містить на собі молекули, які,
на наш погляд, є неземними молекулами ДНК.
- Неземними? - Не вдавайте з себе дурну!
Ви - прибулець,
який оселився у тілі жінки.
Дуже, дуже привабливої жінки.
Та годі вже!
Докторе Коулай, ми провели аналіз іншої сиґарети.
Це людьска ДНК.
Так. Перепрошую.
Визнаю свою помилку. Отже, міс Ченнінґ,
чи відомо вам, яким чином інопланетна ДНК
могла потрапити на вашу сиґарету?
Відомо. Але спочатку я хочу знати, що мені з цього буде.
Від того, що ви мені розкажете, залежить безпека усієї планети.
Вам з цього нічого не буде.
Доктор Коулай.
Можна, я буду звати вас просто доктором?
Подумайте. Коли цей сюжет буде оприлюднено,
ви станете найвідомішим вченим в історії людства.
Ви будете на обкладинці журналу "Наукове... " ... що-небудь.
Ви найпершим доведете факт, що інопланетяни існують.
А я буду жінкою, яка оповість вашу історію світові.
Ми зробимо це разом.
Згода.
Тім!
Що ти там робиш?
Мій дядько Мартін миється у ванній,
а я за ним спостерігаю.
Он як.
Яка дивакувата родина.
Спати можеш... отут.
- Ви ж спите у себе на Марсі, так? - О, так, звичайно!
Чудово. Принаймні, хоч чимось ми подібні.
Ти дуже люб'язний, Тім О'Хара.
- Ні, я просто втомлений. - Приємного циклу відпочинку.
Я зроблю теж саме.
Мені краще без світла.
Мені теж.
- Вставай, прокидайся! - Так, так, зараз.
Які у нас на сьогодні плани, Тім О'Хара?
У мене надзвичайний приплив сил.
Але зараз ще ніч. Ти проспав усього ЗО секунд.
Аж тридцять секунд? Напевно, я дуже втомився.
Чого ми чекаємо?
Ціле місто жде нашого допитливого ока та швидкого кроку!
Ні, тільки не серед ночі.
Я дуже хочу морозива, і зараз саме час його з'їсти.
ПОШУК НЕЗЕМНИХ ЦИВІЛІЗАЦІЙ
Чому у них зачинено? Що за порядки на цій планеті?
Мартін, я ж тобі казав, що вони працюють з 10... .
Я буду першим у черзі.
Але навіть тоді вони тебе не пустять
після того, що ти учинив вчора.
У нас це зветься розгром із пограбуванням.
О, який запах вологого повітря.
Я ніколи цього не забуду. Який у вас океан!
Морозиво!
Ця примітивна планета, хоч і не рівня Марсові,
але тут не лише каміння, як я очікував.
Не оглядайся. За нами вже стежать.
Це неможливо. У мене дуже гостре сенсорне відчуття,
я б одразу помітив.
Ось тепер помітив.
Агов! Приятелю!
- Що це ти робиш? - Мене розкрили!
- Я приречений! - Ні, ні, заспокойся.
Це, напевно, якісь туристи.
До того ж, навіть якщо тебе упіймають,
тобі влаштують дуже теплий прийом.
Прийом? Тіме, куди люди зазвичай відправляють
найкрасивіших та рідкісних тварин?
Якщо я не полагоджу корабель, я пропаду,
як колись пропав Нінурт.
Ти можеш це полагодити? Я просто вмираю тут!
Мене мучить спрага, я хочу пити.
Так. Півник Дауні.
- Що це було? - Що це таке?
Що це?
Та хай йому блотц!
Зут, це ж СБУ!
Клята оренда!
Ой, крути мене, мамо!
Так добре, так класно!
Дядьку Мартін, а що це ви...
- Технічний відділ. - Привіт, це я.
- А, привіт. - Чим займаєшся?
Так, вивчаю дещо.
Ти ніколи не відчувала дещо до когось, а потім
одне слово, або один вчинок, і цього достатньо,
аби повністю змінити твої відчуття?
Так, я...
Ти можеш приїхати до мене?
Будь ласка, це дуже важливо.
Звичайно. Через півгодини, гаразд?
- Ти просто найкраща, Ліззі. - Добре, побачимось.
О, Господи.
Мартін!
Я не такий, як ти.
Мені не вистачає 12-ти секунд, аби виспатись.
Мені потрібен лише один електронний акселератор
для вихрового ґенератора.
Але чи можу я його зробити? Ні.
Ти все зможеш. Лише треба ще трохи часу.
Часу! У мене немає часу!
Я щойно дізнався, що цей чортів орендований корабель
оснащений СБУ!
- Так, а що це? - Служба Безпеки Урану.
Детонаційний механізм, який не дозволить,
аби передова технолоґія потрапила до інших рук.
її таймер запускається автоматично в момент падіння корабля.
Чекай, мені здалося, ніби я почув слово "детонація".
Якщо я не злечу до 9-й вечора, ти почуєш ще й не таке.
Що я почую?
- Люблік. - Ах, ти...
Я знаю, що ти допоміг мені, як міг, але це все марно.
О, ні.
У мене починається марсіанська депресія.
Депресія? Ні, не треба. Ми ще полагодимо твій корабель.
Я розпадаюся на частки.
Е, ні. Нічого подібного.
Вставай.
- Авжеж, розпадаєшся. - У нас на Марсі, коли впадаєш
у депресію, ти буквально розпадаєшся на шматки.
Гаразд, нема проблем.
Не рухайся. Не роби гірше, ніж уже є.
Ми зараз зберемо усі твої частки.
А потім складемо тебе докупи.
Як її прикрутити? Вона щось...
- Добре, тепер... Ні! - Я хочу додому!
Знаєш, одна голова добре, а дві - краще...
- Уже йду! - Хто це?
- Це Ліззі. - Ліззі? О, ні.
Чекай на мене тут.
- Куди ти їх поніс? - Прибираю!
Віддай мені! Віддай мені мої руки! Віддай...
Чому я мушу помирати тут?
Чи є хто дома?
- Ку-ку! - Не рухайся.
Тім!
Тебе нічого в цій кімнаті не дивує?
Тім!
Одну хвилину!
Ти можеш трохи тихіше?
Вже йду, Ліззі! Це ти, Брейс?
Тім. До тебе можна?
О, так. Авжеж. Яка несподіванка!
- Так, а тепер забирайся! - Що ти сказав?
Я кажу, що я не сподівався.
Не сподівався побачити тебе, таку красиву.
Йой.
Слухай, Тіме. Я хочу тобі трохи віддячити.
Ні, цього не треба. Я маю на увазі...
Ну, як хочеш. Я просто...
Прийшла до тебе миритися.
- Де у тебе бокали для вина? - Ні, ні, ні...
Там спальня. Бокалів там немає.
Ну, тоді сходимо за ними пізніше.
- Сходи краще до туалету! - Перепрошую?
Мені треба зайти до туалету. Але пізніше.
Бокали на кухні.
Давай, я їх зараз принесу, а ти
почувайся затишно. Гаразд?
Гаразд.
- Чудове помешкання, Тіме. - Дякую дуже.
Так, зараз все зробимо.
Який слинько!
Припини!
Так, давай закохаємось.
Чому б і ні?
Чому б нам не закохатися?
Так, ось тут.
Це наш з тобою шанс.
Навіщо його боятися?
О, так.
Давай заплющимо очі,
влаштуємо собі рай.
Ми мало про нього знаємо,
але все одно, нехай.
Ні, ні, трохи сильніше, як раніше.
О, моя мила...
Де вино?
Чому б нам не закохатися?
Зараз саме час.
Зараз принесу.
Поки ми молоді,
давай закохаємось.
Я вмовила тата дати тобі іще один шанс.
Так? Добре!
- Ось, тримай. - Як чудово. Дякую.
Знаєш, з отого твого падіння НЛО
може вийти непоганий репортаж.
Справді? Ну, що ж, це...
Припини!
- Що це було? - Я нічого не чув.
Тім, вижені її...
З тобою все гаразд?
Так, я просто... Мені дійсно треба до туалету.
Ну, тоді скоріше повертайся.
Чому б нам не закохатися?
Повернуся за хвилину.
Зараз саме час, поки ми молоді.
Тім! Випусти мене звідси!
Припини цей гамір!
Нехай вона мене не б'є! До того ж, що робить ота
самка у твоєму помешканні?
Ти не розумієш. Я вже дуже довго чекав, аби
Брейс Ченнінґ хоч раз прийшла до мене в гості.
Але ж тобі довподоби Ліззі! Я відчув це під час обміну слиною!
- Під час чого? - Тім, вчора, коли ти знепритомнів,
сюди приходила Ліззі.
- І що? Ти її цілував? - Так. Ні, ні...
Це ти її цілував.
Я створив молекулярний ідентиклон твого тіла.
- Що? Що ти створив? - Тобі цього не збагнути.
Ви ще досі в захваті від електронного листування.
Головне те, що поки я був тобою,
я увійшов до твоєї підсвідомості, і повір мені, ти любиш Ліззі.
Саме тому я наважився поцілувати її від твого імені.
Не я її цілував, а ти!
Ось воно!
Тім! Я зайшла через запасні двері.
Чи є хтось вдома?
- Хіба це не чудово? - Ліззі! Це ти?
У тебе досить непоганий вигляд.
Він у ванній,
і він увесь твій.
Я вже отримала те, за чим прийшла.
- Це просто чудово! - Тім!
- У тебе небагато часу. - Я зовсім заплутався, чуєш?
Все у мене йшло так добре, аж доки не з'явився ти.
Не дури себе.
Навіть у такої малорозвиненої істоти, як ти,є почуття.
Просто не поспішай хоч одну мить, і зазирни до свого серця.
Чиє обличчя ти там бачиш?
Послухай, Брейс, я гадаю... Ліззі!
Ліззі, ні. Зачекай!
- Ні, благаю! - Десять секунд на пояснення.
Так, так.
Ти пам'ятаєш того вуйка, з яким я був на узбережжі вчора?
- Твій дядько Мартін. - Він мені не дядько.
Він - марсианін.
Так.
- Ти такий бовдур! - Ні, ні, ні. Він справді марсианін!
Це правда! Насправді, це він тебе цілував, а не я.
- Та невже? - Так.
Його голова зараз у моїй раковині.
Тобі треба поспати. Ти щось погано виглядаєш.
Ліззі...
А якщо на плівці було щось непристойне,
то раджу швидше забрати її у Брейс.
Чудово! Коли це я став механіком?
Хіба я схожий на спецодяг?
Дядьку Мартіне!
Так. Тільки не ріж червоний.
Або, може, синій?
Я щось нічого побачити не можу!
Так, дякую.
Ой, як боляче!
Ні!
Пані, благаю! Замовкніть! Тихіше!
Тут дитина спить!
Мартіне, я казав тобі. Треба їхати до телецентру, мерщій.
- Відкрий сумку! Відкрий! - Гаразд, гаразд.
- Я не можу дихати! - Пробач.
- Де цей негідник Зут? - Зут?
Зут! Зут! Здається, у нього зараз як раз прання.
Залиш його! Швидше, Тіме! Дістань мою руку з іншої валізи!
- Гаразд, добре, добре. - Молодець.
- Дістав! - Чудово! Тепер до корабля!
- Вище! Вище! - Добре, вище! Вище. Сюди!
Ось так! Так!
- Спокійно. - О, ні!
Ні! Не треба мене зменшувати!
Що це було?
Донечко!
Це найсенсаційніший репортаж! Ти - золото!
Фелікс! Плівки О'Хари підуть о шостій.
- Ван Ґунді, дзвони в мережу. - В мережу?
Брейс розповідатиме у прямому ефірі про знахідку століття!
Мене трохи нудить.
Вибач.
Я більше не можу. Я більше не можу.
У нас зовсім обмаль часу. Зосередься.
Навіщо? Ми все одно всі приречені.
Без мого електронного акселератора СБУ скоро вибухне.
Я почуваюся, ніби маньяк-вбивця.
А що це в біса таке, електронний акселератор?
Це простий низькоамперний елемент живлення,
який живить основні двигуни.
- Як-то генератор? - А що таке - генератор?
- Він штовхає двигун авта. - Авта?
Все ясно! Це спрацює! Ми врятовані!
- Поки що ні. - Так, ми врятовані.
Послухай, я тебе...
Я тебе знімав на відеоплівку. Зняв усе. Навіть корабель.
Зута теж зняв. А ще тебе у марсіанській подобі.
Я робив власний репортаж, і збирався вийти з ним в ефір.
- Але не зміг. - Чому?
Бо ти мені подобаєшся, Мартіне.
Я до тебе звик. Я...
Пробач. Я просто... Вибач.
Вибач мені. Я не хотів тобі брехати.
- Ти гарний землянин, Тім О'Хара. - О, так, так. Я такий...
Мартін! Ти повернувся!
І ти мені теж подобаєшся.
У мене досі не було почуттів.
А тепер, пішли лагодити мій корабель.
Так, згода. Ні! Ні, у нас проблема. Відеоплівки.
За п'ять хвилин Брейс вийде в ефір з марсіанським репортажем.
Хай йому блотц.
Треба забрати плівки у Брейс до того, як вона вийде в ефір.
Але у нас обмаль часу. Не можна бути у двох місцях водночас.
Так. Одну хвилинку! Пішли!
Чи є серед нас інопланетяни?
Чи є серед нас...
Біллі! Що таке?
Я хочу бути Брейс Ченнінґ.
Не ти один. А тепер, перепрошую.
У мене немає часу на автографи.
Красиві, га?
У нас майже всі діти народжуються із такими.
То ви...
Тато!
Увага. Чотири хвилини до ефіру.
Усі по місцях.
Тім! Що ти тут робиш? Ти якийсь втомлений.
Ми з Брейс усю ніч працювали над репортажем.
Я зробив дві помилки у другій плівці,
але ось це - виправлена версія.
Якби мені вдалося не дивитися у люстро.
Три хвилини до ефіру.
Тім!
- Мартін, це ти? - Хіба я схожий на ведмежий блотц?
Добре. Так, тоді читай те, що написано. Вперед.
Привіт, Брейс.
- Мої вітання, Брейс. - Так. Я Брейс Ченнінґ.
Аплодисменти Брейс!
Докторе Коулай, ви станете дуже відомою людиною.
Давайте заставку.
- Канал Кей Джі Ай Сі. - Готуйте п'яту камеру.
Новини із південної Каліфорнії.
Ведучі Говард Ґоінлі та наш спец-кор Брейс Ченнінґ.
- Що це в неї за одяг? - Ви ж знаєте Брейс.
- Так. Напевно, зараз така мода. - П'ятнадцять секунд.
Люба, виплюнь гумку.
- Біллі! - Швидше, Брейс!
Залиш гумку, Біллі!
- Забери гумку, Біллі! - Брейс, 10 секунд.
Ні.
Увага, камера два, п'ять секунд...
- Віддай гумку, Брейс. - Ні! Ні! Ні!
- Чотири. - Ні!
Залиш її! Залиш!
- Три... - Віддай цю кляту жуйку!
Чи є серед нас інопланетяни?
Зараз ви побачите прямий репортаж.
- Гумки вже нема. - Добре. Молодець, Фелікс.
А тепер, Говард Ґоінлі...
- Давайте Говарда. та Брейс Ченнінґ.
Добрий вечір. Я Говард Ґрінлі.
- Що з нею таке? - Не знаю.
Уся країна протягом дня стежить за розвитком дивовижної події
в південній Каліфорнії.
Наш кореспондент Брейс Ченнінґ на власні очі бачила,
як розвивалися події.
Брейс!
- Що вона робить? - Говард...
- Друга камера. - Ні!
Брейс!
- Брейс! - Читай текст з папірця!
Дістань Нюрплекс!
Що там відбувається?
Чи є серед нас інопланетяни?
- Все в порядку. - Якщо вірити доктору Коулай,
головному біологу центру пошуку та дослідження неземних цивілізацій,
відповідь на це питання...
Так.
- Вона інопланетянка! - Вона моя донька.
Те, що ви зараз побачите - є зйомками
справжнього інопланетянина.
Але мушу вас попередити: його вигляд - це видовище,
якого вам ще не доводилося бачити.
Вона лізе під стіл! Вона лізе під стіл!
- / воно зовсім не для дітей. - Давай.
Що це таке?
- Хтось підмінив плівку! - Знайшов!
- Не знаю. Давай знову студію. - Тім!
Що робить О'Хара з моєю донькою?
- Я не знаю! - Забери мене звідси!
- Що мені робити? - Дзвони в мережу!
- Тобі кінець, О'Хара! - Пішли!
Все непогано пройшло, так?
Добре, добре. Заспокойся.
Шукайте усюди!
У неї в голові так темно і порожньо.
Ось вони! Ось вони!
Стійте!
Гадаю, міс Ченнінґ заразилася від інопланетян.
Треба зробити їй невеличкий медичний огляд.
Ні!
Це лише на одну хвилинку.
Так.
Подивимось, чи не забула я чогось.
А, корабель.
Ось він.
- Міс Браун! Ми тут! - Пані, благаю!
Яка краса.
Опустіть вікно, я вистрибну!
Якійсь дитинці сподобається, хай купить за долар чи два.
- Привіт, міс Браун! - Привіт, хлопці!
Зут! Хай йому блотц!
Мій корабель! Де мій корабель?
У нас є дві години! Потім він вибухне!
Я перевірю нагорі.
Мерщій! Зут!
Зут! Де ти?
Хай йому блотц! Ти не Зут! Де ж він може бути?
Я не покину цієї планети без Зута. Тім!
Нагорі немає.
- Що таке "розпордаш"? - "Розпордаш"?
Розпордаш... Розпродаж! Міс Браун!
- Здається, за нами стежать. - Блотц!
Це вони! За ними!
Зачекай.
- Третій. Повторюю, Ґілфорд! - Дай сюди.
Дай мені сюди! Треба перекрити дорогу!
Так ми ніколи не відірвемось!
Ти можеш швидше їхати, телепню?
- У нас неприємнощі. - Максимальну швидкість!
- Що? - Тисни на газ щосили!
Ми розіб'ємося!
Гадаю, ні!
Стріляйте! Швидше!
- Вони стріляють по нас! - Швидше, в той гараж!
- Який гараж? - Он той!
Зажди!
Тім, навіщо ми зупиняємось?
Вони там.
РОТО-КОРЧУВАЧ
- Несіть мені он ту штуку. - Так, сер.
Зараз ми їх виженемо.
- Воно впало. - Що? Що впало?
- Мій молекулярний компресор. - Ось він.
Скористайся ось цим.
- Воно не працює. - Ні, посвіти та шукай.
Ось це якраз знадобиться. Давай його туди!
Дідько!
Я знайшов!
Тепер вам від нас не втекти!
- Тім! - Я бачу.
Вибач.
- Швидше. Швидше. - Вони вже близько!
- Я не можу швидше! - А треба!
Мартіне, Мартіне, нагору!
Ми в пастці! Швидше, зроби нас ще менше!
Нам не вибратися!
Зажди!
- Вони відірвалися? - Здається, так.
Я бачу світло попереду!
Де це ми?
Ельма, а де мій новий журнал "Рибалка"?
Він в туалеті, там де ти його залишив.
Ага, ось тепер бачу його.
А де мій сендвіч із тунцем?
Навіщо він тобі потрібен в туалеті?
Навіщо я з'їв четвертий бурітос?
Давай. Зараз.
- Пробач, приятелю. - Ну, начувайтеся!
- Ні! - Сер, дзвонила поліція.
В Вудлоуні авто видибнуло прямо з туалету.
Стій! Гальмуй! Гальмуй!
Треба поговорити! Зупинись!
- Ось там. - Де? А, зрозуміло.
- Ти бери ґенератор. А я корабель. - Гаразд.
Боже, Мартіне. Що сталося?
Пробач мені, Лореляй. Але це терміново.
Мені треба дещо від тебе, негайно.
Ах, он як...
Мартін, не жартуйте із вогнем.
Ти ще не знаєш, що таке вогонь.
- Я не з цього світу. - Я бачу це.
Мартін!
Мартіне, поїхали!
Коли дивитимешся на зірки, згадуй мене.
Прив'язуюсь до земної жінки? Треба забиратися звідси.
Я узяв його!
У мене немає інструментів, тож не можу відкрутити...
Хоча, можна й так.
Зажди! Це означає, що твоє авто не буде їздити.
Не знаю, наскільки це серйозно.
А, нічого. Хоча б помили його добряче.
Оце добре.
Мартіне! Мартіне!
- Прямісінько в ціль! - Дядьку Мартіне!
Стійте! Стійте!
Ви не знаєте, що ви робите! Стійте!
Не грайтеся з кораблем! Він вибухне!
- Звузьте промінь. - Більш інтенсивно.
Стійте, ми не можемо дихати!
- Стійте! - Я не вогнестійкий!
Ми тут! Припиніть це!
Ми загинемо!
- Загинемо? А я такий молодий! - Нічого.
Мені лячно! Тримай мене!
О, це інша справа.
Легше.
Чудово.
- Дуже цікаво. - Докторе.
Це якийсь біомеханічний пристрій
для передачі сиґналів.
Доктор, до нього прилипла якась жувальна гумка.
Викиньте її. Напевно, підібрав десь по дорозі.
У нього в черепі ціла радіостанція. Ось.
Пізніше роздивимось під електронним мікроскопом.
Чудово. Армітан з'їсть свого капелюха.
Чудове закінчення майже бездоганного дня.
Він трохи блідий, чи не так?
Гадаю, у нього негативна реакція на транквілізатори.
Два кубики адреналіну!
Докторе, здається, ми його втрачаємо.
- Нічого. - Вимикайте.
Приготуйтеся спробувати ще раз. На повну силу.
Він на щось вказує.
- Він вказує на ту штуку. - Візьми її.
- Візьми її. Так. - Ні, ні, ні.
Так, оцю саме. Вірно.
Так, так, так.
Оце. Натисни.
Так!
Ні, ні, ні.
- Тім! - Привіт.
А ну, відступи, братчику.
Віддай сюди, слимаку.
Ти йди за Тімом. А я налякаю місцевих.
- Забираймося звідси! - Викликай охорону!
Нікому не здолати скафандр!
У мене застряг мій зіпер, тож я розлючений!
- Ліззі, як це... - Тім! Ти в порядку?
- Так. А ти як? - Ти навіть не повіриш.
- Треба знайти Мартіна. - Так.
Назад! Ви мене чули.
Ви не розумієте.
Корабель вибухне через 20 хвилин.
- Що, справді? - На підлогу. Хутко.
Перепрошую, Арнольде, Жан-Клоде.
Не спрацьовує.
- Це порожній скафандр. - Порожній?
Я тобі покажу, який я порожній.
Бокс?
Тобі треба на овочах тренуватися.
Дуже лоскотно.
Слухай, а ти не із Спайс Ґьорлс?
Бівіс готовий, залишився Батт-Хед.
Це правда, що ти досі ходиш упамперсах?
Тім! Ліззі!
Зараз буде боляче.
Ліззі.
Корабель вибухне.
Вінокс Сім. Жуй оце.
Ви мусите мені повірити.
Ти що, зачіску змінила?
Рада, що ти помітив.
- Здається, щойно було краще. - Справді?
- Це можна ще раз влаштувати. - Ні, ні, ні. Треба шукати Мартіна.
А де Зут?
О, ні.
Мерщій, мерщій!
Доктор, він помер.
Пульс відсутній.
Він не помер, поки я не скажу. Усі геть!
- Геть звідси! - Давай заряд.
- Так, заряд готовий. - Давай!
- Доктор, це занадто. - Давай ще раз!
Мартін.
- Дідько! - Пульсу немає, докторе.
Добре, добре. Досить. 8.15.
- Надто пізно. - Ні, швидше!
Хочете, я зроблю розтин, докторе?
Ти що, божевільний?
- Геть звідси! Геть! - Гаразд,гаразд.
Усі геть, ледацюги. Геть!
- Я вже йду! - І ти теж! Клоуни кляті.
Пішли.
Ну, що, мій нещасний марсианін.
Нехай буде по-твоєму.
Зараз подивимось, що у тебе всередині.
- Потрібна допомога, докторе? - Що? Ні! Ви...
Одну хвилинку. Ви ж не...
Вона зі мною.
- Га? - Заряд.
Ми мусимо... бути... разом.
Зут!
Мартін?
- Мартін! - Тім! Ліззі!
- Ти... Ти... - Дихай, старий! Я ще дещо можу!
Ах, ти, мій халат божевільний!
- Мартін... - А, що, забув лоскотку, га?
- Зараз нагадаю. - Гаразд,гаразд.
Мартіне! Мартіне!
- У нас обмаль часу. - Хай йому блотц!
Перекрити усі входи та виходи.
Нікого не випускати.
- Мартіне, можеш відімкнути замок? - Гадаю, так.
Давай!
Біотехнологічний патруль, тривога.
Усім співробітникам терміново
- прибути до своїх постів. - Обережно!
- Швидше. - Ось мій корабель.
А тепер, обидва відійдіть.
Що тут відбувається? Де інопланетянин?
- У нас проблема, сер. - Відчиніть ворота. Знайдіть Коулай.
- Так, сер. Так, сер. Негайно. - Швидше!
Пропустіть їх!
Так.
Ось так. Контакт.
Так. Тепер, гадаю, спрацює.
Я буду сумувати за тобою, Мартіне.
- За тобою теж, Зуте. - Ну, не будь таким черствим!
Покажи свої почуття!
Ти найкращий друзяко!
Ну, годі, не рюмсай вже!
Ліззі, моя мила подруго.
Бережи себе, дядьку Мартіне.
Я це вже робив до того. Чудово. Дуже рекомендую.
Бажаю щастя вам обом!
Щось мені підказує, що вам злетіти не вдасться.
- Тоді ми всі помремо за дві хвилини. - Ти брешеш.
Ви впевнені в цьому, Коулай?
- А я ні. - Що ви кажете?
- Відпустіть його. - Відпустити його?
Я усю кар'єру змарнував, аби довести, що вони існують!
А тепер він - мій доказ!
Живий або мертвий, він залишиться зі мною!
- Мартін! - Я не розумію!
Коулай, досить смердіти, як блотц.
- Що? - Нінурт!
Як давно я не чув цього імені.
- З правильною вимовою. - То це був ти?
Повірити не можу! Як я не здогадався! Ти марсианін?
Це так...
Зачекайте. Це ж вас ми бачили біля пірсу.
Я хотів знайти вас до того, як знайдуть вони.
Я вже ЗО років намагаюся потрапити додому.
Яка краса! До речі,
гадаю, це належить тобі.
Мої антени!
Без них я не можу летіти додому. Як я ходитиму на побачення?
Мої теж щось погано працюють. Усе чорно-біле.
А ще ця клята реклама. "Порошок, прокладки, горілка."
Ця гумка втратила смак ще в 66-му.
Ну, все. Полетіли. Бо вже час.
- Треба летіти. Прощавайте. - Приїздіть у гості!
Може, й приїду.
Я починаю бачити у вас трохи потенціалу, земляни.
Лише одна порада. Ви не зможете розвинутися далі, як культура,
якщо не дбатимете про свої океани. А ще скасуйте свої ток-шоу.
Прощавайте, шалені закохані!
Припини вже, не розпускай нюні.
Побачимося, Зуте.
Ми Ідемо, Ідемо, Ідемо, кудись вже ми приїдемо.
Інопланетяни!
Стійте! Ні!
Прошу вас! Ні, не летіть!
Поверніться!
Ні!
Якого...
Гумка. Гумка.
Чекайте, це ж марсианська гумка! Так!
Зачекайте. Я б на вашому місці цього не робив.
Але ж ти не на моєму місці, га?
Я можу дізнатися про них більше,
скуштувавши їхніх наїдків!
Що це... Це чудово!
Я відчуваю, як кожна молекула мого тіла
починає змінюватися!
О, ні.
Стійте! Не рухатись!
Ні!
Не стріляйте! Несіть транквілізатори!
Не треба, дурні!
Я не марсианін!
Він наш, хлопці. Несіть транквілізатори.
Ми його упіймали! Справжнього живого марсианіна!
- Це ж я, Коулай! - Транквілізатори готові.
Ні, ні, ні!
Правда в космосі!
Ми не підемо, доки вони нас не почують! У нас є докази!
Я бачила його! Він клонував моє тіло!
Він може бути де завгодно!
Правда є!
Правда у космосі!
Це був репортаж із Санта Барбари.
- З вами був Біл Рендал. - Правда! Правда!
Правда! Правда! Правда!
Це все на сьогодні.
Привіт, соня. Я тобі чаю принесла.
Послухай, я все обміркувала.
Тепер я знаю, що сталося між нами,
і гадаю, краще нехай все залишається, як раніше.
Наша дружба дуже багато для мене значить.
Так, але я теж все обміркував.
І гадаю, в мене вже достатньо друзів.
Один крок вперед для людини, один крок назад для марсиан!
- Зут? - Привіт, друзі! Ми знову тут!
Зут.
Йой! У мене голова вже обертом йде!
- Що сталося? - Нічого.
Ми вирішили залишитися з вами.
Що?
Я все гадав, як мені буде сумно без тебе.
Адже ти казав, що сумуватимеш за мною,
отже, я вирішив не завдавати нам обом болю розлуки.
Але Мартіне, я не зможу сумувати, якщо ти не покинеш нас.
Саме так! Хіба це не чудово?
Прощавай, Нінурте!
Одну хвилинку. Куди це він летить?
На Марс, звичайно!
Мартін! Що ти робиш?
Тіме, оскільки ми будемо жити разом, треба змінити меблі.
- Жити разом? Що ти маєш... - Треба викинути цей диван.
Купимо нормальну гіперболічну камеру, як у людей.
- Ні, ні. Ти тут не житимеш. - Хто хоче морозива?
Я хочу чогось особливого.
Мартін. Це що, жарт?
Ти ще не бачила, як він їсть. Це просто жах!
Морозиво! Морозиво! Морозиво!
Мартіне, не треба... Він зовсім не спить!
І мені не дає спати. Це просто неможливо.
Я не можу жити із марсианіном...
Я не можу... Я не...
Хоча, хто його знає.
Зут, у нас сьогодні морозиво! Хочеш?
Зут. Зут, ти де?
Бармен, мені коктейль, будь ласка.
Секрет Вікторії!
Ну, люди, а ви таки вмієте жити!
Лайкра.