KOCKA
Oprosti! Oprosti!
Sve u redu, ništa ti neću. - Što hoćeš?
Mislio sam da si... - Što? - Ne znam.
U pomoć! U pomoć!
Stoj!
Što je? - Sve u redu. Dođi.
Smiri se. Sve je u redu.
Što je bilo unutra? - Samo malo da razmislim.
Zašto se bojiš te sobe? - Rekoh, samo malo!
Koliko je ljudi u ovome?
Ne možemo se okolo pentrati. - Zašto ne?
Zbog klopki. - Molim?! - Da.
Zavirio sam u donju sobu i skoro ostao bez glave.
Ajme meni... ajme meni...
Jeste li dobro? Gospodine?
Worth!
Ne brini se.
Udario sam glavom. - Da pogledam... U redu je.
Liječnica sam. Ne izgleda gadno.
Kog to vraga radiš?
Stari, jesi li me čuo?
Detektori pokreta ugrađeni u zidove. Neprimjetni.
O, Bože...
Samo malo. Ohladite.
Sjeća li se tko kako je ovamo dospio?
Večerala sam. Ponestalo mi je kiselog vrhnja.
Pošla sam u hladnjak i onda... ne znam.
Ti? Leaven!
Samo sam pošla spavati i...
A ti?
Probudio sam se ovdje. - Usred noći.
Kao Čile... uvijek dođu usred noći. - Tko?
Jedino vlast može načiniti nešto ovako gadno.
Nije vlast. - Nego što? - Ne znam.
Izvanzemaljci...
Molim te... ionako smo dovoljno ustrašeni.
Odbacimo zasad izvanzemaljce i mislimo na ono što znamo.
Mama će pošiziti. - Rennes?
Neće me biti. Pošizit će. - Što ti misliš, Rennes?
Ništa nećemo riješiti sjedeći. Idem dok ne nađem kraj.
Dobro, slažem se. - Mi da čekamo ovdje? - A što?
Možda netko dođe. - Nitko neće doći.
Postoji put ovamo, znači postoji put odavde.
Klopke ćemo izbjeći pomoću čizme. Holloway, ne?
Što ti misliš? Da potražimo izlaz? - U redu.
A ti? - Ne može biti tako jednostavno.
I neće biti. Osvrni se. Dobro pogledaj.
Jer osjećam da ono gleda nas.
Samo se želim probuditi.
Leaven... Mi to možemo. Osta- nimo mirni i budimo složni.
Vani nas sigurno mnogi traže. Ja sam murjak.
Murjak? - Izvući ću vas odavde. Obećavam. Samo budite uz mene.
Dobro. - Dobro.
Čizma!
Čisto!
Ovo je zvučalo bliže. - Mehaničko...
Ide u pravilnim razmacima. - Možda je ventilacija.
Nema tu ventilacije. - Ma nemoj! Kuham se!
Što je to?
Serijski brojevi? - Brojevi soba.
Za svaku drukčiji. - Ima ih samo 566.400.000!
Bolje ne. Tri dana bez hrane i vode, i bit ćemo
preslabi da se krećemo. - Pa moraju nas hraniti!
Holloway... - Dakle vrućina, stres, tjelesno naprezanje,
tj. Dehidracija, glavobolja, mučnina, dezorijentacija,
pa tijelo naposljetku razara vlastito tkivo.
Cuclaj...
Lučit će ti se slina.
Što je? - Zrak je unutra odveć suh. - Klopka?
Molekularni kemijski senzor. - Zašto nije osjetio čizmu?
Čizma nije živa. Otkriva sumporovodik što ga luči koža.
Kako toliko znaš o senzorima, Renz?
Renn! Ne Renz! Francuski...
Lijepo, ti si Francuz. Pitam te kako...
Stručnjak za senzore te dobi... nemoguće!
Ovaj momak je Ptičica... - Molim?! - Pričica.
Ptičica iz Attice. Zbrisao iz 6 velikih zatvora.
Sedam. - Zafrkavaš se, ne?
Ti nas možeš izvući... - Možda.
Majstor bijega. - Da, jebeni Harry Houdini!
Dovde sam vas dovukao samo zbog vaših čizama.
Uozbiljite se, ili odoh!
Dosta priče i nagađanja.
Mislite samo na ono pred sobom.
To je pravi izazov.
Morate se spasiti od sebe samih.
(Sranje.)
Van s njim!
Zaboga...!
Znači, elektro-kemijski Što već bilo...
Znači fulao je. Ptičica... divota!
Jebena divota!
Vrijeme da iznova procijenimo ovo mjesto.
Stoput sam to učinila.
Zašto bi ovamo bacili nedužne? Je li ovo kazna?
Ja ovo ničim nisam zaslužila. - Ma pusti to!
Odavde ne možeš sagledati sve, pa se i ne trudi.
Glavu dolje, budi jednostavan i gledaj ravno preda se.
I on je to rekao.
Počni od nas. Imamo majstora za bijeg i murjaka.
Za to mora postojati razlog. Ti si liječnica.
To ti daje funkciju, razlog, ne? - Ne.
Samo se pitam, zašto ja, a ne netko drugi od 10 milijuna?
Leaven, što si ti? - Ništa.
Idem u školu, družim s prijateljima... - Što još?
Ništa drugo. Živim s roditeljima. Ja sam dosadna!
Mislim da trebamo postaviti veliko pitanje.
Što ono hoće? Što misli?
Jedan manje, preostalo još četiri.
A koja je tvoja svrha, Worth? - Često se i sam pitam.
Ja sam tek momak koji radi u poslovnoj zgradi
na pripadajućim stvarima. Prije dolaska ovamo
nisam baš pucao od radosti života.
Život je općenito pušiona. - Kako ne podnosim taj stav!
Jer ima pravo... - Koja je tvoja svrha, Quentine?
Malci. Njih troje.
Još se nisam pomirio.
Ja sigurno odlazim odavde. Eto odakle crpim snagu.
Vi svoju pronađite gdje vam drago.
Zaboga, Worth, za što ti živiš? Imaš ženu ili curu?
Ne, imam vrlo lijepu pornografsku zbirku. - Krasno.
Ni ja nemam nikoga, ali se ne predajem. Nabrijana sam!
Ušli su nam u domove, svukli nas do gola...
Oduzeli su mi prstenje... Moj ametist!
Želim znati tko je odgovoran. - Leaven... tvoje naočale?
Ne trebaju ti. - Za čitanje su.
Njoj su uzeli nakit, ali tebi su stavili naočale.
Ako ništa nije slučajno, zašto su one ovdje?
Leaven, što radiš u školi? Matematiku.
Što im to znači?
149.
Prosti brojevi. Nemoguće da nisam vidjela prije. - Što to?
Čini se, ako su ovi brojevi prosti,
u prostoriji je klopka.
645, 645... nije prosti.
372, ne.
649.
Da, 11 puta 59, ni taj nije prosti.
Dakle prostorija je sigurna. - Čekaj, čekaj...
Kako to možeš zaključiti na temelju jedne jedine sobe?
Nije jedina. Soba s plamenom je bila prosta, 083.
Ona s kemikalijom je imala 137, s kiselinom 149.
Sve to imaš u glavi? - U tome sam vješta.
Leaven, lijepi moj mozak.
Čizma!
Miči se s puta. - Mozak ima prednost pred ljepotom.
Sigurno...
Prosti brojevi! Prosti brojevi...
Koliko smo dugo ovdje?
Devet ili deset sati.
Kako znaš?
Sjena u pet sati. Zadnje čega se sjećam jest brijanje.
Valjda sam propustila doručak, ručak. Svejedno.
Ne brini se. Doći ću doma na vrijeme za večeru.
Ako izađemo, ja ću ti spraviti večeru. - Dogovoreno!
Dobro ide.
Treba mi cigareta. Popušila bih opušak s pločnika.
Holloway, samo se priberi.
Idemo naprijed. Izgleda dobro. - Dobro, imaš pravo.
Davno sam prestala pušiti.
Samo mi treba zanimanje. - Onda pričaj. Vodi razgovor.
Kakva si uopće liječnica? - O, znaš... slobodna.
Dobro, bla-bla-bla...
Daj pomozi. Pričaj mi o svojim derištima.
Dobro, imamo tri sina. Devet, sedam i pet.
Zaboga! Jadna žena, ja to ne bih preživjela.
Nije ni ona.
Ne, nije mrtva. Samo smo razdvojeni.
O, oprosti. Ja ne znam samo čavrljati.
Ovi brojevi nisu prosti. - Dobro. Slobodno.
Oprosti.
Mogao bi mi pokušati pomoći, stari. - Ne, ne bih.
I ovdje je klopka.
Moramo natrag?
Ne još. - O, ne...
Pročitaj mi ih.
Ti si mu stalak za kapute? - Molim te...
Zaglavilo se.
Pazi!
Ova soba je zelena...
Holloway?
Bog.
Ova soba je zelena. - Jest.
Hoću natrag u plavu.
Što mu je, šok? - Mislim da je umno zaostao.
Volim plavu sobu. - Isuse Kriste...
Skoro mi je slomio vrat.
Hej, jesi li sam? Želiš me primiti za ruku, medeni?
Prvo maslac, onda med, Kazan. Maslac, pa med.
Kako je preživio? - Hoću natrag u plavu sobu.
Puno je plavih soba. Brzo ćemo naći novu.
Ma ovo je vrlo čudno. - Samo se ti brini za svoje brojke.
Hajde, ja ću na njega paziti.
Sigurno. Očito, jer mi je skoro pao na glavu.
Da prošetamo, Kazan? Hoćeš li prošetati?
Quentine?
Ne tjerajmo ga da se odmah penje. - Holloway...
Možda su nas odvukli čak u Novi Meksiko. - Što to pričaš?
Mislim, gdje se može skriti nešto ovako veliko?
Bar nešto...
Oprosti na šoku, ali pojma nemaš kamo ide tvoj porez.
Slobodnim liječnicima?
Nešto ovoliko može biti samo u vojno-industrijskom kompleksu.
Ma što je vojno-industrijski kompleks?
Jesi li ikad bila tamo? Nije to tako zamršeno.
Odakle ti znaš, sa svog gledišta?
Što ti misliš, što je vlast? Momci poput mene.
Imaju veće stolove, ali ne i posao. Nema tu zavjere,
kupuju jahte. Ovo je... Sjećaš se Scaramange?
Onog negativca iz Čovjeka sa zlatnim pištoljem.
Ovo je zabava za nekog bogatog psihopatu.
To ti misliš? - Čisto!
Dobro, ti si murjak. Teorija o jednom metku...
Plin! - Holloway, vraćaj se!
Sve u redu, samo sam progutala gumb.
Mrzim ovo...
Mali ti unutra ima napad histerije.
Kao štrebanje bez kave. - Treba joj odmor. - Ma može ona.
Ne djeluju mi prosti. - To je tvoj prilog?
Ako što vrijedi.
Onda? - Ima pravo. Nije prost.
Stani! Pred tobom!
Što je to?
Kuš!
Ne znam što se dogodilo! Nije bio prosti.
Quentine, budi miran.
Dosta tog zavijanja! - Worth!
Ostavi čizme.
Zatvori jebena vrata!
Imao sam predosjećaj o tom jebenom čovjeku!
Znao je za klopku. - Ali brojevi nisu prosti.
Znači tvoj sustav je propao a on je znao. - Kako je znao?
Ti si paranoik, misli. Uvijek nas sreže kad smo u komi.
Dobro, ima loš stav. To znači da je uhoda?
Vjeruj mi. Posao mi je čitati ljude kao rentgen.
Ne voli crvene sobe.
Pa što se dogodilo? - Vidio si što.
Brojevi su očito složeniji. - Možda ništa i ne znače.
Ne, znači da su dublji. Dosad su radili, ne?
Samo mi treba više vremena. - Ionako nam treba odmora.
Baš dobro. Ionako ne možemo ništa.
Govore li ti išta? - Nisu to tarot karte.
Znaš li koliko varijabla moram imati na pameti
prije nego odgonetnem takav broj? Ne ukažu se odmah.
Isti su kao ljudi.
O, fuj!
Ne tu, srce. U kut.
Pa samo piški. - Isuse Kriste. - Divno! Sad sve smrdi!
Tebi je to jako smiješno!
Koji je tebi kurac, Worth?
Čak se i Holloway drži bolje od tebe.
Dođi i pomozi joj oko njega! Odsad si dadilja!
Jawohl, Kommandant!
Netko ovdje mora preuzeti odgovornost.
A to moraš biti ti.
Nismo svi u mogućnosti izigravati nihilistu.
Niti toliko tašti da izigravamo junaka.
To je volja za životom. To svi imaju, čak i ti.
Naročito ti, koji se skrivaš iza cinične fasade.
Volja za životom. Onaj topli, ugodni osjećaj u dubini.
Hvala, Quentine, ja sam novi čovjek.
O, jadni Worth. Nitko me ne voli.
Ako te to muči, zašto si čekao dosad?
Zašto nisi legao i krepao?
Hajde. Pokaži da imaš muda i skoči u kotao!
Budi muško.
Tako sam i mislio. - Jebi se, Quentine!
Ne želim umrijeti, samo sam realan.
Zar bi se toliko mučili a onda ostavili izlaz?
Zar bi nam ostavljali tragove da nema izlaza?
Misliš da smo važni? Nismo. - Riješi nas svoje bijede,
pa da nastavimo s izlaskom. - Ama nećete izaći!
Hoćemo! - Ne, nećete! - Hoćemo! - Nema izlaza!
Jesam te...
Kako ti to znaš?
Odgovori, Worth.
O, Bože...
Tko si ti?
Ja sam otrov.
Ja sam osmislio vanjsku oplatu. - Čega?
Oplatu. Sarkofag.
Ti si ovo sagradio? - Ne ovaj dio. Vanjski.
Ništa ne znam o brojkama ni ičemu drugom.
Uzeli su me da načinim nacrte za šuplju opatu. Kocku.
Kocku? Zašto nam nisi rekao? - Zaboga, znao si što je ovo.
Nisam. - Worth, lažeš.
Isprva nisam. - Tko je iza toga?
Ne znam. - Tko te unajmio?
Nisam pitao.
Nisam ni napustio ured.
Telefonom sam razgovarao s nekim ljudima oko detalja.
Nitko nije znao što je to. Nije ni mario. - Sereš!
Znao si otpočetka. Pogledajte ga. Do očiju je u ovome.
Ne, Quentine, tako i ostaju prikriveni.
Sve ih razdvojiš, pa lijeva ruka ne zna što čini desna.
Mozak nikad ne izlazi na otvoreno. - Čiji mozak?
Sve je to isti stroj.
Pentagon, multinacionalne korporacije, policija.
Načiniš jedan malo prekidač u Saskatoonu
i doznaš da je sastavni dio stroja smrti u nekoj pustinji!
Imala sam pravo. Čitavi sam život ja to znala.
Rekoh ti, Quentine. Nitko me više neće zvati paranoičnom.
Trebamo izaći odavde i sve to raskrinkati.
Holloway, ne shvaćaš.
Onda mi, molim te, pomogni. Trebam znati.
Možda teško budeš shvatila, no zavjera ne postoji.
Glavni ne postoji.
Bezglava pogreška pod iluzijom veleplana.
Zamislite, Veliki Brat ne motri na vas.
Kakvo jebeno objašnjenje! - Najbolje koje ćeš dobiti.
Gledao sam i zaključio da gore nema nikoga.
Netko je ovo morao odobriti. - Ovo? Samo mi znamo što je.
Pojma mi nemamo što je. - Znamo više od drugih.
Možda je netko prije znao, ali je otpušten, preglasan.
No ako je ovo i imalo svrhu, zagubila se u metežu.
Ovo je pogreška. Zaboravljeni vječni projekt javnih radova.
Misliš da itko želi pitati? Žele samo čistu savjest
i veliku plaću. Mjesecima sam dobro živio od ovog.
Zašto unutra stavljati ljude? - Jer je tu. Moraš ga koristiti
ili priznati da nema smisla. - Ali i nema smisla.
Quentine, u tom jest smisao.
Što smo zaključili? Nešto puno gore nego sam mislila.
Ne baš. Samo još patetičnije. - Zlo mi je od tebe.
I meni od sebe. Obojica smo dio sustava.
Ja sam kutiju nacrtao, ti cipelariš. Sam kažeš:
Glavu dolje, budi jednostavan i gledaj ravno preda se.
Nikome se ne sagledava cijela slika. Život je odveć složen.
Priznajmo... Tu smo zato što se otelo nadzoru.
Tako se upravlja svijetom?
Zar vi cijeli život ušmrkujete ljepilo?!
Od 7. godine osjećam krivnju zbog uništenja svijeta.
Bože! Ako želiš nekog okriviti, gađaj ga kamenom.
Odmah mi je bolje. - Zato si i ostao s nama...
Zbog priznanja.
Još tražiš koga bi udario?
Quentine, prestani!
Treba nam.
Za što? - Zar si posve poludio?
Jedini on uopće nešto zna o ovom mjestu.
Worth...
Dakle postoji vanjski omotač. Kocka, ne? Ovakva? - Valjda.
Postoje li vrata? - Jedna. - Gdje? - Tamo gdje ih je
netko stavio. Šest mogućnosti. Zacijelo su izvana zapečaćena.
Kolike su dimenzije vanjskog omotača?
40 m2.
Mogu? - Dušo, pomakni se.
Četiri puta četiri puta četiri...
Unutarnja kocka ne može biti tik uz omotač. Tu je razmak.
Jedna kocka? - Ne znam. Zvuči razumno.
U redu... Kocka može biti visoka
najviše 26 prostorija i toliko široka.
Znači 17.576 prostorija. - 17.576 prostorija?
Ajme, zlo mi je.
Descartes.
Leaven, ti si genijalka! - Što je?
Kartezijanske koordinate! Ma jasno!
Geometrija! Trodimenzionalni grafikon! - Govori razumljivo!
Ovi brojevi su markeri, koordinate na mreži.
Kao dužina i širina na zemljovidu. Govore gdje smo.
Pa gdje smo?
To radi, dobro... Valja samo zbrojiti brojke.
Koordinata X je 19.
Y je 26 prostorija.
Znači da smo
7 prostorija od kraja. - Dobro, idemo.
Radoznalosti radi... mislim, nemoj me udariti...
No što kad stignemo? - Možda otvorimo vrata.
Krivo. - Treba smisliti kako da zaobiđemo klopke.
Radim na tome. Tražim praktična rješenja.
Još nisi pronašao nijedno.
Rizik smanjujemo brojkama i čizmom.
Prvi ulazi Worth. - Ne! Ulazimo na smjenu!
Smiri se.
Ima li tu mjesta za dvoje?
Što je? - Ove koordinate.
14, 27, 14. - Što s njima?
Nemaju smisla. Pod uvjetom da ima 26 soba uzdužno,
koordinata ne može biti veća od 26.
Ako je to točno, znači da smo izvan kocke.
Ne, ne izvan...
Znači da nećemo večerati?
Klopka... klopka...
Klopka!
Aktivira se zvukom.
Krasno.
Oglušilo se na zatvaranje vrata. - Tako je namješteno.
Znači rub je okružen klopkama. - Znači moramo natrag,
pa pokušati drugdje. - Tko zna koliko ćemo puta
morati skrenuti. Treba je prijeći. - O, svakako!
Koliko nam je čizama ostalo?
Skini mu je.
Znamo načelo. Moramo biti tihi. - Jebeno tihi.
Dobro da si tu, jer ti si na redu.
A on ne ide. - Jasno da ide. - Nikako! - Nećemo ga ostaviti!
Nepredvidiv je. Vratit ćemo se po njega kad dođemo do ruba.
No netko će zbog njega poginuti.
Stidite se. Pogledajte se!
Što ste to postali? Možda su nam oduzeli živote,
no i dalje smo ljudi. Samo nam je to ostalo.
Vratit ćemo se po njega. - Znaš da je to laž.
Bit će tiho.
Što to radiš? - Pričekat ću njega.
Ne! - Ti izađi, ja ostajem.
Ovuda...
Pizdo jebena! - Dobro, dosta!
On je klopka! - Smjesta ga pusti!
Zakon džungle. On ugrožava čopor. - Pusti ga, nacisto!
Kako si me to nazvala?! - Pusti nedužnog mladića!
Slušaj me, ženo. Svaki dan moram pometati
zbog tvog suosjećanja. Ti uopće postojiš
zato jer te puštam. Znam tvoj tip.
Nemaš djece, nema te tko jebati,
pa okolo šiziš i zabadaš nos u tuđi šupak,
njuškaš njihova posla!
Propustila si brod!
U tebi je sve presušilo! To je tvoj problem!
Kako joj se usuđuješ to reći? Čak je i ne znaš.
Nitko je od nas ne poznaje. - Ja da!
Ne poznaješ! - Nije čudo što te žena napustila.
Sav taj pritajeni gnjev.
Sklonost mladim curama...
Bog ti pomogao, Quentine. I djecu si šamarao?
Zanima li još koga što je s druge strane?
Otvori.
Vrata 6? Ne 1. Vrata 2.
Otvori jebenu stvar.
O, sunce...
Noć. - Stari prijatelj, omotač.
Tu je. 'Jutro!
Drž' se mene.
Ne vidim ništa.
Nemam se za što primiti.
Treba nešto pokušati, vidjeti jesu li tamo vrata.
Netko neka se zanjiše i pogleda. - Zanjiše?
Od odjeće ćemo načiniti uže.
Svucite se. Svezat ću ga oko sebe.
Da, svakako. Imaš 250 kg! Puknut će u 2 sekunde.
Ja sam najlakša. - Zaboravi.
Idem ja. - Ja ću, Holloway. - Ima pravo, pretežak si.
Ja sam najlakša iza Leaven. Ionako je moj red.
Koliko dugo znaš da ovamo šalju ljude?
Par mjeseci. - To nije dugo
kada misliš na svoj cijeli život. - I mislim.
Otvorio si mi oči, Worth. To je nešto.
David.
Helen.
Baš si Helen.
Dalje ne može.
Dolje nema ničeg.
Drž'te. Pokušat ću se zanjihati onamo.
Čvrsto! Pokušat ću opet.
U redu. Još jednom. - Brže, postaješ teška.
Koji se vrag događa? - Smjesta se penji!
Quentine! - Držiš je?
Iskliznula je... - Holloway!
Daj, Kazan.
Daj prestani!
Moraš biti jaka, dušo. - Čak mi se ne obraćaj!
Moramo dolje do dna.
Odande je lakše doći do oplate.
Dug put samo s jednom čizmom, no moramo prije nego oslabimo.
Moraš nastaviti s razbijanjem brojki.
Više ne mogu razmišljati. - Možeš, to ti je dar.
Nije to dar, nego samo mozak.
Neka malo odspava. Nismo spavali tko zna koliko!
Dobro. Jedan sat.
Kako da znamo koliko je jedan sat?
Toliko koliko ja kažem.
Što to radiš?
Treba stići do dna. Tamo je sve tiho, možeš se sabrati.
Želiš ih ostaviti? - Oni su klopka, Leaven.
Mi smo ključ, ja ću nas odvesti dolje.
Ti samo misli i vjeruj mi.
Pokušaj sagledati kako meni rade misli.
Kao bljesak kad nekome gledam u mozak kao rentgen!
Pogledao sam kroz zidove. Usnio sam ga za stolom
kako sve ovo smišlja.
Ne smije dopustiti da ovo riješiš, jer postoji svrha.
Mi smo svrha. Mi smo kocka.
Mi se slažemo. Poput brojki, muškarac i žena.
Dvije polovice jednadžbe.
Sprovest ću te dolje, tebe, savršen ključ,
i gurnuti u bravu. - Ne!
Vrijeme da siđemo.
Miči se od nje!
Oni su jebeni uhode. On, zaostali...
Holloway je nešto znala o mojima. No omaklo joj se.
Prešla je granicu.
Ti si je ispustio...
Samo idi, Quentine. - Daj nam čizmu, svinjo!
Ne treba ti čizma.
Želiš s nama, Worth? Kroz okno!
Koji mu je kurac?
Kako je...
To je... Wren! Stari Wrenster...
Kako... - Vrtimo se u krugu!
Nemoguće.
Gdje smo? - Ne znam!
Gdje smo?!
Otkrij sam! Ništa nisi učinio. Znaš samo šiziti, ubojico!
Imao si pravo, Worth. Odavde nema izlaza.
Miči se od mene.
Nije li u tog prostoriji poginuo Rennes?
Zašto tamo nema ničeg?
Rub! - Prije je tu bila soba u kojoj je stradao Rennes.
Odjebi!
O, jako dobro. - Što to ima veze?
Ionako smo mrtvi.
Slušaj što govorim! Tamo je prije bila soba.
Ne vrtimo se mi u krugovima, nego prostorije. - Pa jasno...
Prostorije? - To objašnjava trešnjavu. Sve se to mijenja!
Jedino logičko objašnjenje.
Kakav sam ja idiot! - Što si otkrila?
Samo trenutak.
Dakle, brojevi su markeri, točke na zemljovidu.
Pa kako onda ubilježiti točku koja se stalno miče?
Permutacije.
Permu... što? - Permutacije.
Popis svih koordinata kroz koje prolazi soba.
Sve to govore brojke? - Ne znam.
Gledam samo jednu točku na zemljovidu, zacijelo početnu.
Vidjela kocku prije nego se pokrenula. - Dobro, miče se.
Kako ćemo izaći?
27...
Znam gdje je izlaz. - Gdje?
Miči se od mene. - Odbij, Quentine.
Samo me zanima. Tebe ne?
Sjećaš se sobe s koordinatom većom od 26?
Što s njom?
Ta koordinata stavlja tu sobu izvan kocke.
Most... - Da. No samo u svom izvornom položaju.
Što to pričaš?
Ta soba započinje kao most i onda se kreće labirintom.
Tada smo mi na nju naišli.
No vratit će se u svoj prvi položaj. - Kad je most most.
Samo nakratko. Sve ovo je divovska patent-brava.
Kad su sobe na početnom položaju, brava je otvorena.
Kad se ispremiješaju, brava se zatvara. - Uz takvo zdanje,
traje danima dok se upotpuni krug. - I kad se otvara?
Nemoj...
Izvorne koordinate dobiješ zbrajanjem,
permutacije oduzimanjem.
Eto! Ova soba kreće se a 0, 1 i - 1 na apscisi.
2, 5 i - 7 na ordinati y i 1, - 1 i 0 na osi z.
Što to znači? - Zujiš iz matematike?
Trebam brojeve okolnih soba kao polazište.
666. 897. 466.
567. 898. Dobro? - Da! - I 545. Zapisala?
656. 778. 462.
Dovoljno... x je 17, y je 25 a z 14.
Dakle, još dva pokreta i soba je na prvotnom položaju.
Imamo li vremena? - Možda.
Hajdemo onda! - Možeš li u sustav uvrstiti klopke?
Jebo klopke, na most! - Bacio si zadnju čizmu, idiote!
Tehnički mogu izračunati klopke. - Tehnički?
Prvo sam mislila da ih opisuju prosti brojevi. Ne!
Opisuju ih brojevi koji su potencija prostih. - I?
Možeš li to izračunati? - Ti brojevi su ogromni.
Ali možeš, ne? Možeš...
Moram izračunati broj faktora u svakom skupu. Uz računalo...
Ne treba ti! - Treba! - Izračunaj!
Ne mogu! - Neću umrijeti u jebenom labirintu!
Nitko na svijetu to ne može napamet.
Gle brojke... 567, 898, 545.
Ne mogu to računati! Ne mogu početi ni s 567!
To je astronomski!
Dva.
Astronomski. - Što si rekao? - Astronomski.
Prije toga.
Faktora. - Koliko faktora, Kazan?
U 567. - Dva. - Zajebavaš me!
Kazan, koliko faktora ima 30? - Tri.
A sedam? - Jedan. Gumi-bombon.
Nemam ih. - Gumi-bombon.
Za svaki odgovor dat ću ti kutiju. - Oni su u vrećicama.
Dobro, hoćeš vrećice? Može! - Ne volim crvene.
898. - Dva.
545. - Dva.
Daje nam faktore. - Astronomski.
Želiš reći da je genij?
Po ovom je soba sigurna. - Samo je jedan način da se otkrije.
Nemoj!
Sigurno.
Kazan, ljudino.
Koji je broj, kompa? Evo, gle!
Natjeraj ga!
Sad ćemo raditi s brojevima. A mi to volimo, ne?
Prosti brojevi. - Tako je. Znaš li faktor od 656?
Dva. - 779? - Dva. - 462?
Tri. - Čisto! - Kreći!
Hajde, idemo!
I ti, Worth!
Miči mršavu guzicu. Još s tobom nisam gotov.
Leaven, otvori vrata. Nek' Einstein sredi brojke.
O, Bože... - Hajde! - Brže! - Leaven!
563! Molim te, 563! - Pizde, gotovi ste!
Dva. - Čisto!
Jedan. - Klopka!
Vidi pod. - Je li mrtav? - Ne posve.
Ni blizu! Izaći ću odavde i baciti te u klopku!
Gdje je on? Dođi! Smjesta dođi!
Jesam te. Onuda...
Dva. - Čisto!
Četiri. - Čisto!
To očito dokazuje teoriju. Brojke? - 423. - Čisto.
Kazan!
Slušaj...
Nije daleko otišao. - Idem ga pronaći.
Što misliš? - Nije ti preostalo puno života.
Kazan. - Nisam se micao.
Dobro. No moraš se uspeti ovamo. - To mi se ne sviđa.
14, 26, 14.
Worth, smjesta se vraćaj!
5 vrećica gumi-bombona. - Sve zajedno 27.
27 vrećica. Vrijedi.
Ova soba u idućem kretanju dolazi na most. - Stižemo!
Ovamo! Idemo! Nemamo puno vremena.
Worth?
Bolje da je tako. - Mora biti.
Kamo?
Pa...
Samo malo. Strpljenja.
Zamisli...
Iz ove smo sobe krenuli.
Imala sam pravo. Uopće se nismo ni trebali micati.
Most.
Crveno. - Kazan!
424. - Čisto.
Worth?
Hajde. - Što to radiš? Ne možeš sad odustati.
Nisi ti kriv! - Nemam zašto vani živjeti.
Što je uopće vani?
Bezgranična ljudska glupost.
Ja s tim mogu živjeti.
Kazan, izlazi kroz vrata!
Crveno, Kazan!