- Vi bliver der altså 20 minutter. - Sådan kan man ikke gå til fest.
- Prues partytips: Kom og gå. - Vi er faktisk nogle, der arbejder.
Og vi er nogle, der morer os.
- Vi vender om, før det er for sent. - Det er aldrig for sent at feste.
- Aldrig for sent, Prue. - Husker I min 16 års dag?
Vi kunne holde en fest og tage entré... Tjene lidt ekstra.
Du kunne også få dig et job.
Halliwell-søstrene! Nu kan festen begynde.
- Det var på tide. - Godt at se dig, Prue.
- Intet kunne standse mig. - Hvor er her flot.
Vi renoverer det varsomt. I kendte vel de tidligere ejere?
Vi voksede op med deres børn. Vi kender nok huset bedre end I.
- Hvordan går det med baren? - Det ordner jeg.
Det er min tur.
- Opfør dig pænt, Cynda. - Søstre...
Det ved jeg alt om.
Mor jer godt!
Nu har jeg været her. Nu vil jeg sove. Jeg skal tidligt op.
- Nej. Ikke endnu. - Det ville ikke se godt ud.
- Hvad foregår der? - Hvad mener du?
Sikke et tilfælde! Se, hvem der er her!
- Har du inviteret ham? - Nogen måtte jo gøre noget.
Strømere og hekse passer ikke sammen.
Kvinde, mand... tag dig sammen.
Hej, Andy.
- Vi arbejder på deres finfølelse. - Og bagefter vil du skabe fred?
Hvad skal jeg lave på lørdag?
Jeg har billetter til Warriors, men det interesserer dig nok ikke, så...
Det kan ikke gå værre end i fjor. Så du dem få bank af Lakers?
Imponerende. Er det et ja?
Jeg må lige se i min kalender. Måske har jeg... noget.
Noget?
- Jeg hører, din ven er strømer. - Kriminalassistent.
- Jeg har nogle parkeringsbøder... - Mit område er mord og røverier.
- Mine parkeringsbøder... - Jeg må gå.
Prue, vent!
Phoebe...
- Hvor stor var hunden? - Så I mærkerne på loftdøren?
- Hvad lavede den her? - Døren stod åben igen.
Hvorfor tror du, det var mig? Måske var det Piper.
Vi har gennemgået huset. Der mangler kun min Pat Boone-cd.
Hunden må have haft ejeren med.
En hund kan ikke åbne døren.
- Måske skulle vi få alarm. - Det er for dyrt. Andy tjekker os.
- Du har altså fortalt ham det. - Praktisk. Hvad skal vi gøre?
Vi kan lade katten beskytte os, eller også kan vi låse døren.
God idé, Prue.
Luk op, Phoebe.
Jeg fik at vide, at De kunne hjælpe mig.
- Jeg vil gerne have den vurderet. - Det gør en vurderingsmand bedre.
Han skulle bruge en uge, men jeg vil helst ikke give den fra mig.
- Det er et arvestykke. - Jeg har det, som om...
Jeg tror, jeg har set en ring som denne før.
Indfatningen er gammel. Sikkert fra 1600-tallet.
Stenene ligner krysolit. Men det er bare et kvalificeret gæt.
Bare gæt.
Egypterne mente, at stenen beskyttede dem mod onde ånder.
- Er det en vielsesring? - Hvad tror du?
Stenene er placeret i par. Et symbol for dualitet.
Mand og kvinde. Beskyttelse.
Og hvad siger det dig?
Hvor har De ringen fra?
- Hvad var Deres navn? - Du ved, hvad jeg hedder.
Prudence...
Forsvind, og hold dig fra os!
Jeg bor på Beaumark. Jeg vil invitere jer alle tre på middag.
Hvad med i morgen? Vi kan tale sammen.
- Efter den måde, du forlod os på? - Jeg kan lide dit temperament.
- Det minder mig om en, jeg kender. - Jeg er ikke som du.
- Jeg ville aldrig forlade mine børn! - Vi har meget at tage fat på.
Du kan tro nej!
- Gå, før jeg får dig smidt ud. - Taler man sådan til sin far?
Hvorfor mon han gik til dig først? Hvorfor ikke Phoebe eller mig?
- Jeg har ikke vundet i lotto, Piper. - Spurgte han dig om os?
Nej.
Han har ikke vist sig i 20 år, og pludselig dukker han op.
- Måske vil han lære os at kende. - Efter alle de år?
Vi går hen til ham og taler med ham.
Er det ikke underligt, at lige når vi har fundet ud af...
Undskyld mig.
Lige når vi har fundet ud af, at vi er hekse, så dukker han op.
Men da mor døde, var han forsvundet.
- Han sendte fødselsdagskort. - Selektiv erindring.
Mormor sagde altid, at han var farlig for os.
Jeg forstår godt, hvad du mener, men du har kendt ham.
Hvorfor kan vi ikke få lov til at lære ham at kende nu?
Fordi vi ikke ved, hvorfor han er her.
Og indtil vi ved det, kan vi ikke stole på ham.
Kom ind.
Far...
Ser man det... Sikke en dejlig overraskelse.
Undskyld, jeg bare dukker op. Jeg ved godt, vi skal spise middag...
Tænk ikke på det. Velkommen.
Lad mig se dig.
Min lille pige. Min lille...
Piper?
- Phoebe. - Ja.
- Folk forveksler os altid. - Jeg fortjener en lussing.
- Jeg bestiller noget op til os. - Jeg har lige spist.
- Drink? Du har vel alderen til det? - Nej tak.
- Massage? Jeg kalder på Lucy. - Jeg vil ikke have noget.
Jeg ville bare se dig.
Det er som at se sig selv i spejlet. Du har fået mine øjne.
Det lagde jeg mærke til.
Må jeg få et knus?
- De finder mig altid. - Vi ses senere. Jeg må gå.
Phoebe ...? Phoebe, vent!
- Andy, hvad laver du her? - Døren var åben.
- Igen? - Jeg så forbi, og den var åben.
Men alt ser ud til at være i orden. Skal jeg se efter ovenpå?
Nej, det er ikke nødvendigt.
Jeg har skiftet mening angående i morgen. Jeg kan godt.
Du gætter aldrig, hvem der er dukket op efter 20 år.
Min far Victor. Vi skal ud med ham i aften. Jeg har slet ikke lyst.
Det er en skam, kampen ikke er i aften.
Dav, Cynda.
- Er alt i orden? Farvel. - God fest i går.
Jeg må vist også smutte.
Hvad pokker ...?
- Du kan ikke være sikker. - Først bliver døren sparket ind...
Og så ligger "Skyggernes Bog" hernede.
Hvorfor skulle nogen stjæle bogen?
Det er vel en, der vil have vores evner.
- Den person ved, vi er hekse. - Ja. Det kan være Victor.
Far?
I samme øjeblik, han dukker op, sker der to forsøg på at stjæle bogen.
Vores evner er nedarvet på mødrene side.
Måske ved far slet ikke, vi er hekse.
Og måske ved han det.
Hvad vil han med bogen? Hvorfor skulle han tage den fra os?
Hjælp mig, Phoebe. Phoebe ...!
Hvis far var ude efter bogen, havde han så ikke allerede taget den?
Vi må melde indbruddet til politiet.
Skal vi sige, der er nogen, der har forsøgt at stjæle vores kosteskaft?
- Andy har allerede været her. - Det var sandelig belejligt.
- Hvorfor mistænker du ikke ham? - Han skræmte sikkert Victor væk.
Indtil vi finder ud af, hvad der foregår, må vi gemme bogen.
- Alternativet er at blive hjemme. - Vi gemmer bogen.
- For jeg vil møde far. - Det vil jeg også.
Jeg har mødt ham.
Det er dejligt at se jer. Vi har jo meget at tale om.
Ja! Jeg mener... Ja, vi har nogle spørgsmål.
Sidst vi spiste sammen, spiste du kun hvid mad. Det er du vokset fra.
- Ja. Jeg var fire år. - Så må Phoebe have været et år.
Du kunne ikke gå, men du kunne svømme. Du var som en fisk.
Det føles rigtigt, ikke? Naturligt, næsten normalt...
Næsten. Det er bare det, at...
Hvorfor... efter al den tid? Hvorfor her, hvorfor nu?
Jeg har hørt, at maden er god her, og det er jo spisetid.
- Værsgo. - Velbekomme.
Mine planer for aftenen gik i vasken, så jeg ville lige kigge forbi.
Og pludselig dukkede han op på mit arbejde.
- Hvordan håndterer du det? - Jeg håndterer det slet ikke.
- Det er forståeligt. Hvad ville han? - Spise middag...
Piper og Phoebe er sammen med ham nu.
De forstår det ikke. De kender ham ikke, som jeg gør.
Jeg skulle ikke have givet dem lov. Jeg fatter ikke, de gjorde det.
Han opfører sig, som om intet var hændt.
Der er ting, jeg vil fortælle ham.
Han skal vide, hvad han er gået glip af. Da jeg brækkede armen, -
- da jeg fik mit kørekort, vores eksamensfest...
Gik vi ikke også glip af den?
Han skal vide det.
Han skal ønske at vide det.
Og jeg vil også vide, hvor han har været hele mit liv.
Hvorfor kommer han først nu? Det er ikke okay.
Fortæl ham det.
Jeg kører dig derhen.
Prudence...
- Er jeg gået glip af noget? - Far har fortalt om gamle dage.
Har han fortalt, hvor han har været?
Hvorfor hjalp du os ikke, da mormor døde?
- Da havde vi brug for hjælp. - Far har først fået penge nu.
Jeg kom ikke før, fordi jeg var bange for at skuffe jer.
- Det er for sent. - Hvor bliver desserten af?
- Sid ned og få noget at spise. - Nej tak.
Du har altid haft travlt. Du sprang kravlestadiet over og gik.
Nu vi taler gamle dage. Jeg husker din ryg, da du gik ud af døren.
- Hvem vil have noget? - Du er hurtig.
Lad mig se... Piper standser tiden. Prue... kan du flytte genstande?
Og du, Phoebe? Kan du se ind i fremtiden?
Måske skulle vi tale om det her et andet sted?
- Hvad laver du her? - Hvad tror du?
Forsvind nu! Vi har det under kontrol.
Nej, I har ej. For de er på vej tilbage.
Jeg troede, I stod for det her. Bliv jer selv, så henter vi bogen senere.
Hvorfra skulle jeg vide, at Prue og hendes søstre kom tilbage?
Den lille heks skulle jo ud med sin strømer.
Troede du virkelig, du kunne narre Prue til at lade bogen forlade huset?
Tja, nu er det for sent, ikke sandt?
Hvad gør vi så nu, geni?
Vi slår dem ihjel!
Cynda... hold op.
Det kan vi gøre senere. Hold op.
Var det jeres venner?
Fuglene må være fløjet ind gennem et åbent vindue.
- Hvad griner I ad? - Kan du huske det her?
Ja, vi var på skovtur, og det regnede.
Din mor pakkede det hele sammen, og vi holdt skovtur her i stuen.
- Kan du huske det? - Svagt.
Det her billede er fra en af dine klaverkoncerter.
Det er ikke et særlig godt billede. Min skyld.
Jeg skulle fotografere den dag. Din mor sad og holdt vejret.
Hvis du ser godt efter, kan du se hende dér.
Det har jeg aldrig lagt mærke til før.
Og det her billede var større, før jeg blev klippet væk.
- Det var vist mormor. - Vi har arvet meget fra mormor.
- Ja, meget. - Ti stille.
Han ved det jo allerede, og det er faktisk en lettelse at tale om det.
- Er der nogen, der vil have kaffe? - Den ene dag er jeg helt normal...
- Og den næste dag er jeg heks! - Bruger du fløde og sukker, far?
Jeg læste i bogen, og vips var jeg Tabitha!
Den eneste hage er, at jeg fik evnen til at se ind i fremtiden.
Ifølge din mor er det en af de mest attråværdige evner.
Medmindre man ser ting, man ikke ønsker at se.
Hvor længe har du vidst det?
Jeg vidste det ikke. Jeg vidste, det var en mulighed.
Jeg kom tilbage for at finde ud af det. Skete det efter mormors død?
- Ja. Jeg læste en trylleformular... - Phoebe!
I "Skyggernes Bog". Det er tungt stof.
Ligger den stadig på loftet? Jeg har ikke set den i årevis.
Må jeg se den?
- Jeg er skuffet. - Hav tålmodighed.
Vi havde en chance for at knuse dem.
Så havde vi aldrig fået bogen med ud af huset.
Vi dræber to og tvinger den tredje til at bære bogen ud.
Nu forklarer jeg det en gang til!
De er ikke skolepiger. De er gode hekse.
De må ikke afsløre os.
Det ville være meget ubehageligt at skulle kæmpe mod dem.
Men når vi har bogen, får vi dens kræfter.
Og så bliver de et let bytte.
Det lyder godt i teorien, men vi har allerede forsøgt alting.
Vi har stadig Victor.
- Hvad anklager du mig for? - Fald nu ned.
Er det din spøg? Fatter I ikke, hvad der foregår?
- Kan vi ikke lige ...? - Tænk, Piper!
Han kræser for os, kører os hjem, og nu spørger han efter bogen.
Du vil jo bare anklage ham for noget.
Indrøm det. Fortæl dem, hvorfor du er her.
- Fortæl dem sandheden. - Godt...
Jeg er ude efter bogen. Det var derfor, jeg kom tilbage.
- Far... - Men det er ikke, som du tror.
Det havde været enkelt, hvis jeg var ond, men det er jeg ikke.
- Jeg vil beskytte jer. - Mod hvad?
Mod jer selv. Det er derfor, jeg vil have bogen.
"Den trefoldige kraft" begyndte med bogen.
- Den er jo en del af os. - Det mente jeres mor også.
Før de dræbte hende. I aner ikke, hvor megen ondskab der findes.
- Det tror jeg nu godt, vi ved. - Bogen er en ondskabsmagnet!
Så længe I har den, så længe I bruger den, lever I livet farligt.
Du valser bare ind og fortæller os, hvordan vi skal leve vores liv!
Jeg skændtes med jeres mormor om det her efter jeres mors død.
Hun ville fortælle jer, I var hekse, men det ville jeg ikke.
Jeg kæmpede for jeres skyld, men jeres mormor var for stærk.
Skyd ikke skylden på mormor. Hun elskede os!
- Hun forheksede dig måske? - Kun det kunne holde mig væk.
I må tro mig. Jeg vil bare jeres bedste.
Phoebe, du tror mig, ikke?
- Vi har klaret os fint uden dig. - Du kan ikke vinde over det her.
- Jeg kunne ikke. - Jeg er ikke dig.
- Kan du beskytte dine søstre? - Vi beskytter hinanden.
- Så dør I sammen! - Ingen kan såre os mere end du!
Hvis du vil have, jeg går, -
- skal du bare sige til.
Var det nødvendigt?
Vi kunne have talt om det som normale mennesker.
Vi er ikke normale.
Davs, Victor.
- Hvor har du været? - Hvordan er I kommet ind?
Tænk hellere over... hvorfor vi er her.
Jeg spekulerede over, hvornår ondskaben ville vise sig.
Her er den. Jeg ved ikke, hvem du plejer at omgås...
Men jeg vil vædde på, at de ikke er parate til flå dig levende.
Er I advokater? Jeg troede, I var formskiftere.
Kloge ord fra en mand, der snart skal dø.
I kunne jo ikke engang få bogen ud af huset.
I vil formskifte jer til mig og få pigerne til at give jer bogen.
Det lykkes ikke. Må jeg fortsætte?
Efter i aften vil hverken jeg eller min kopi kunne nærme sig pigerne.
De smed mig ud. Men jeg kan måske tale med en af dem. Phoebe.
Så forvandler jeg mig til dig.
Kun hendes rigtige far ved, hvilke knapper han skal trykke på.
Hvis I dræber mig, finder I ikke ud af hvilke.
I kommer ikke ind i huset, og I får aldrig fat på "Skyggernes Bog".
Godmorgen, Phoebe.
Kan vi ikke holde våbenhvile i fem minutter?
Kan I huske, da vi blev enige om, vi ikke skulle besøge far?
Jeg besøgte ham alligevel.
- Jeg var også med. - Nej, jeg traf ham før middagen.
Og jeg fik en forudanelse, da han omfavnede mig.
Han stjal "Skyggernes Bog". Du havde ret, Prue.
Men jeg ville ikke have, det skulle være sandt.
Jeg håbede og bad til, der var en forklaring.
Jeg håbede, -
- at han virkelig var kommet for at besøge os.
Jeg ville have ham tilbage i vores liv.
Han er vores far.
Ja, Phoebe...
Se ...!
Det er fars ring. Hvordan er den havnet her?
Han må have tabt den, da han... faldt.
Jeg sender den til hotellet.
- Vær ikke bange. - Du må gå!
- Det er vigtigt. - Jeg vil ikke se dig mere!
- Bogen må ud af huset. - Forsvind!
Stol på mig, Phoebe ...!
- Generer han dig? - Nej. Det er min...
- Det er Victor. - Vi tog bare afsked.
Jeg må løbe.
Stoler I ikke på mig?
Det er Marshal, der vil have bogen! Vi må jage dem væk!
Naboerne er formskiftere! Fritz, Marshal og...
- Nybagte småkager! - Døren var åben.
- Hvor skal du hen? - Jeg skal bare hente noget.
Gem en småkage til mig.
Far er hjemme ...!
Jeg aner ikke, hvad jeg leder efter!
Godt, jeg forstår vinket.
"Når i hjemmets trygge vrå, ondskab på vor tærskel stå -
- ondskab skal forsvinde, søstre tre skal vinde."
Far! Du må gå nu!
- Hvad foregår der? - Det skal nok gå alt sammen, skat.
- Stol ikke på ham! - Nu har vi pludselig to fædre!
Kan du huske, da du var lille, og du var mørkeræd, Phoebe?
- Jeg lod døren stå på klem. - Hvilket barn er ikke mørkeræd?
- Prue! Hun har aldrig kendt frygt. - Han har ret.
Et rent gæt! Jeg er her for at beskytte jer.
Jeg kan kun beskytte jer på en måde. Dræb os begge to.
- Du bluffer. - Bare gør det hurtigt.
- Gør det. - Alle dør! Også far!
Det er den eneste løsning. Prudence...
Ringen, Prue...
Nu, Phoebe.
Når i hjemmets trygge vrå
Ondskab på vor tærskel stå
Ondskab skal forsvinde Søstre tre skal vinde
Når i hjemmets trygge vrå Ondskab på vor tærskel stå
- Far! - Fortsæt!
Ondskab skal forsvinde, Søstre tre skal vinde
Et øjeblik var jeg ikke sikker på, hvad du ville gøre.
Jeg troede ikke, vi måtte bruge vores evner.
Nej, for jeg så jer som mine små piger. Men det er I ikke mere.
- Vi er dine piger, men vi er... - Hekse.
Ja. Hekse.
Og I behøver ikke jeres far til at beskytte jer.
Jeg har det fint, Andy. Far kommer snart. Kan vi ses en anden dag?
Tak for rådet. Farvel.
- Er han nu "far"? - Ja. Min kjole klæder dig, men...
Jeg har ikke noget pænt tøj. Og jeg vil se godt ud.
- Vi ser ham jo ikke så tit. - Tror du, han rejser igen?
Jeg ser ham i hvert fald ikke mere i et lyserødt skær...
Og det er jeg glad for. Nu er han i det mindste virkelig.
Og han er ikke et uhyre, hvilket er godt, eftersom vi har hans gener.
Jeg er glad for, han kom. Det er rart at være en normal familie.
Hvad det så end er.
Når man taler om solen...
- De må være mr. Wyatt. - Håndværkeren ...?
Sig Leo. Den her lå på trappen.
Tak.
- Disse huse er blevet sjældne. - Det er ved at falde fra hinanden.
Det er ikke noget problem. Man skal bare behandle det ordentligt.
- Jeg vil gerne se mere. - Nu skal jeg vise dig rundt.
Vi begynder med loftet.
- Piger... - Øjeblik.
Far kommer ikke. Han har sendt det her.
"Jeg måtte af sted. Det er nok også det bedste.
Der er meget, I helst vil glemme, men det her er, hvad jeg husker."
Prudence...
Piper ...!
Hvad har du dér, Phoebe?