Paní Petersonová!
Zdravíčko, Ramone.
Dobrý den.
Máte to na stole.
Kam to půjde?
Do zasněžených dálav, Ramone.
- Vidím, že jste se dala na růžovou. - Jo.
Dneska mám růžový den. Ve čtvrtek bude další zásilka.
- Tak zase ve čtvrtek. - Děkuju, Ramone.
Petersone!
Peterson? Podepište to.
- Děkuju. - Pan kovboj?
To je pěkný.
To je od ženy.
Čas nám neúprosně vládne.
Nezajímá ho, jestli jsme zdraví, nemocní, hladoví nebo opilí,
Rusové, Američani nebo Marťani.
Jako oheň nás může zničit, nebo zahřát. Proto máme všude hodiny.
Protože hodiny určují náš život. Nemůžeme se k nim otáčet zády.
Nikdy se nesmíme dopustit toho hříchu, abychom promarnili...
byť jen chvíli. Za čtyři minuty budou dvě místního času.
Na odbavení zásilek máme tři hodiny a čtyři minuty.
Ani o minutu víc.
Potom nás ten neúnavnej maximalista vyšachuje ze hry.
Ahoj, Nikolaji. Rád tě vidím.
Jak se vede? Právě jsi doručil svou první zásilku.
To si zaslouží zvláštní odměnu jako třeba Snickers a...
CD přehrávač. A cédéčko, abys měl co poslouchat.
Elvis Presley. Pět milionů fanoušků se nemůže mýlit.
Všichni víte, co to je. Poslal jsem to sám sobě,
než jsem odjel z Memphisu. Naší kurýrní službou.
Možná vás zajímá, co tam je. Architektonické návrhy? Výkresy?
Nové tapety do koupelny?
Jsou to hodiny.
Cesta sem jim trvala 87 hodin, 22 minut a 17 sekund.
Celých 87 hodin z Memphisu do Ruska!
To je něco neslýchaného. Je to jen budík.
Ale co kdyby to byly brusinky, šek nebo dokumenty k adopci?
Osmdesát sedm hodin je věčnost. Vesmír byl stvořen rychleji.
Za 87 hodin byly dobojovány války a vyhlazeny celé národy.
Co?
Co o mně říkáte?
Říkám jim, že když se mu rozbilo auto, vzal kolo a doručil, co měl.
Nevzal, půjčil jsem si ho. A doručil jsem zásilku.
A vy teď koukejte pořádně zabrat,
protože za tři hodiny 52 minut musí být tyhle zásilky v autě,
které je poveze na letiště.
Patnáct minut. Potom spadne klec!
Pohyb! Všechny zásilky do auta!
Pohyb! Jedu!
- Máme problém. - Co?
- Auto trčí na Rudém náměstí. - Jak to myslíš?
- Stojí tam. - Ve sněhu? V ledu?
Nejdůležitější auto, to u Kremlu, nemůže dál.
Tak dobře. Položte sem ten stůl. Roztřídíme to.
Jo, botička. To nás tu drží.
Vyložte to. Vytáhněte to ven. Tady. Na dvě hromady.
Jedna pojede na letiště, druhá půjde do moskevského auta.
Paříž, Dálný východ, Střední východ, Memphis na letiště.
Všechno ostatní sem. Nikolaji! Tik tak, čtyři minuty.
Tady je Kelly. Jestli voláte Chuckovi, stiskněte jedničku.
Jinak zanechte zprávu. Díky.
Kelly, jsi tam? Zvedni to.
Nebudeš tomu věřit. Třídím zásilky na Rudém náměstí
ve stínu Leninova hrobu. Stýská se mi po tobě.
Stýská se mi, chtěl bych tě líbat. Za dvě minutky to tu balím.
V Paříži chytnu další spoj
a za 18 hodin jsem v Memphisu. To je dobrá zpráva.
Špatná zpráva je, že musím k zubaři. Bolí mě zub.
Miluju tě, brzo budu u tebe a ty víš, co to znamená.
Nikolaji! Tik tak, tik tak!
Dneska se bezpodmínečně musím dostat do Memphisu.
- Lituju, zkuste to u konkurence. - Můžeme to třídění urychlit?
- Vynasnažíme se. - Vynasnažíte!
Gwen, povolil náš zdravotní dozor Jackovi, že může letět?
- Nemáš strach? - Děsný. Ale holka tomu neujde.
Vtipálek. Hlavně se nesmíš dát.
To mi říká chlap, co ukradl nemohoucímu klukovi kolo.
Půjčil jsem si ho. Tak on je ten kluk najednou nemohoucí?
- Prošvihli jste to o dvě minuty? - Necelé dvě minuty.
Měls dát do letadla víc paliva, nabrat rychlost.
- A stihl bys to. - Zpožďují se auta.
Dnes přijelo o dvě minuty později.
Zítra to budou čtyři, pak šest, osm
a budem jak normální pošta.
Jenže kdybys dostal do letadla zásilky ze všech aut,
mohli by už Rusáci rovnou chodit po vodě.
Nekoukej se na mě tak. Je to jen hroznová šťáva. Že jo, Chucku?
Jo, ročník 1992, hroznová šťáva plné chuti.
- Mlha přede mnou, mlha za mnou. - Tobě nedáme, někdo musí řídit.
Ne. Vydržím bez drog.
Stane,
chtěla jsem se zeptat, jak je na tom Mary.
No, víš...
Vlastně nic nevíme.
Včera byla u doktora a...
Zatím nám řekli,
že metastázy tam nejsou.
Máme čekat a pak se uvidí.
To je mi líto.
Vyřiď, že se stavím, jak budu mít volno.
Chci ti říct, Stane, že na tebe všichni myslíme.
Děkuju.
Tady je Kelly. Jestli voláte Chuckovi, stiskněte jedničku...
Stane.
Poslouchej, slyšel jsem...
o jednom doktorovi v Emory v Atlantě.
Má být nejlepší. Léčil ženu Franka Toretty.
Toho systémovýho analytika.
Hrál centra v softballovým turnaji loni o Svátku práce.
Říkal jsem si, že bych mu mohl říct o telefonní číslo.
Na toho doktora.
A dát vás dohromady.
Mohli byste s tím něco dělat. Dá Mary do kupy.
Děkuju, Chucku.
Seženu to číslo.
- A proč? - Když se to seřadí...
- Je tu Kelly Frearsová? - Kopíruje si disertačku.
Tak jsi doma.
- To teda jsem. - Mám hroznou radost.
Hlavně na východě.
Santa Klaus už vyrazil na každoroční nadílku.
Byl shledán schopným letu.
Santa Klause vyšetřili v nemocnici pro veterány v Georgii.
Jakmile se zjistilo, že je zdravý jako řípa,
vydal se Santa na svou dlouhou cestu.
V Sarajevu strávil celý den s dětmi, rozdával jim dárky
a pomáhal strojit krásný vánoční stromeček.
Santa Claus a jeho skřítkové ovládli obchodování v Hongkongu.
Velkoobchodníci nakupují čepice Santa Clause...
- Není ten krocan trochu suchý? - Ne, je skvělý!
- Kolik jsi toho včera odbavil? - Včera? 2,9 milionu zásilek.
Já vím, že máš rád sladké brambory.
Těch 2,9 milionu zásilek je rekord.
To je nádhera!
Za mých časů to bývaly dva. Přišlo mi to hodně.
- To byly časy. - Kolik udělali první den?
Úplně první den?
- Dvanáct. - Dvanáct tisíc?
- Ne, dvanáct zásilek. - Přesně tak.
- A třídili je na karetním stolku. - Fred Smith ho potáhl bronzem.
- Tohle poslouchám už pět let. - Přísahám, má ho v kanceláři.
A teď máme nový odbavovací uzel na Aljašce.
Je to dokonalé spojení techniky a nového systému řízení.
Když mluvíme o tom spojení, kdy z Kelly uděláš počestnou ženu?
A je to tu.
- Jak dlouho to trvalo? - Čtrnáct minut.
Vyhrál jsi.
- Dlužím ti pět dolarů. - Dlouho před koláčem.
Říkala jsem mu, že to přijde až u koláče.
Kelly se ještě nepřenesla přes ten debakl s tím trestancem.
Byl to právník.
Já věděl, že má něco společnýho se soudama.
Kelly, pamatuješ, jak na svatební hostině upadl a poranil si rameno?
Zakopl o obrubník, když mi držel dveře.
- Teta Kelly už byla vdaná? - To ani nestojí za řeč.
Takže když jí to nevyšlo s tím trestancem...
Panebože.
Nesnáší, když má chlap v posteli pager.
Kam si ho v posteli dáváš?
Doufám, že si do postele bereš takovej ten vibrovací.
To nechávám bez odpovědi.
Kousl jsi do pecky?
- Myslela jsem, že jsem všechny vybrala. - Ne, to je něco jiného.
- Zruším tu sobotu. - Ne. Když tu nebudu, tak nebudu.
Už jsem to zrušila. Ale na Silvestra tu budeš.
Snad to v Malajsii půjde. Na Silvestra tu budu.
- Kdy máš tu obhajobu? - Dvanáctého ledna.
Dobře. Přehodím si tu Latinskou Ameriku.
Když to zvládnu 3. nebo 4. ledna,
další výjezd budu mít 13. ledna.
- Hlavně tady buď na Silvestra. - Slibuju, že tu budu na Silvestra.
Co?
A co naše Vánoce? Mám pro tebe dárek.
Musíme si dát dárky v autě.
Za minutu jedu, jo? Díky.
Za dvě minuty, jo?
Ještě dvě minuty. Díky.
- Veselé Vánoce. - Já myslel, že mě zasklíš.
- Ne. - Co ta stužka?
To je nějaký zátěžový lano?
- Tady máš kouzelnou hůlku. - Díky.
Je to pěkně zabalený.
- V pěkný krabici. - Jo.
Fíha.
Teda!
To je síla.
Děda je měl, když plachtil jižním Pacifikem.
To jsem fotil já. Tuhle tvou fotku mám nejradši.
- Já vím. - Víš, co udělám?
Budu na nich mít pořád zdejší čas.
Kellyin čas.
A co ty? Tobě se dárky nelíbí?
Moc se mi líbí. Sem si budu psát deník.
- A co ten pager? - Pravá kůže. Pozlacené stránky.
- Líbil se ti ten pager? - Moc.
V tom modrém domečku.
- Je z Ruska. - Proboha.
- Není moc hlasitý, viď? - Ne. Rozvibruje se a rozsvítí.
- Abys ho viděla ve tmě. - Je to krásný pager.
- Ty ručníky mě mrzí. - Ne, líbí se mi!
- Tobě se těžko dávají dárky. - Když si budu mýt ruce...
- vzpomenu si na tebe. - Už musím jít.
Veselé Vánoce.
- Veselé Vánoce. - Miluju tě.
A já tebe.
Chucku!
Klíčky!
- Díky. - Málem bych zapomněl.
Mám pro tebe ještě jeden dárek.
Jenže není to dárek jen takhle do auta.
Jako ručníky, které jsem myslel jako vtip.
Ty mě děsíš.
Nech si to a rozbalíš si to na Silvestra.
Miluju tě.
Brzy se vrátím.
Ale? Kde jsme?
Někde nad Tichým oceánem.
Vy piloti jste legrační.
Tahiti řídící věž. FedEx 88. Poloha J 1526.
To je turbulence, nebo sobi Santa Klause?
T na 1620.
Dál je E. Palivo 95,5.
Jestli dostaneš spojení, řekni, že letíme na jih.
Hlídej odchylku doleva.
Tahiti řídící věž. FedEx 88. Poloha J 1526.
- Letová hladina 350. - Mám to.
Jsme 322 km na jih od původního kurzu.
Hlídej to dál. Koukni na krizový postup.
Tahiti řídící věž, FedEx 88. Vysíláme naslepo. Slyšíte nás?
- Nikdy to takhle nevypadlo. - Zkusil jsi vyšší frekvenci?
Tahiti řídící věž. FedEx 88. Vysíláme naslepo.
Zapni se, Chucku. Bude to trochu házet.
Tahiti řídící věž. FedEx 88. Slyšíte nás?
Tahiti řídící věž. FedEx 88. Poloha J 1526.
Letová hladina 350. Očekáváme T na 1...
Výbuch! Hadici, rychle!
Drž si to! Honem!
Bezpečnostní pás!
Musíme nouzově přistát.
Dobrý?
Hrozí výbuch! Padáme!
Pomoc! May day!
Jdu s tím dolů!
Tři tisíce metrů! Masky dolů!
Chucku! Obleč si vestu!
Chucku! Zůstaň tam!
Kde máš záchrannou vestu?
Přepni na nouzové přistání!
Vizuální kontakt navázán!
Připrav se na náraz!
Haló!
Je tu někdo?
Pomoc!
POMOC
POM...
Co je to?
Hej!
Haló!
Je tu někdo?
Haló!
PO CELÉM SVĚTĚ VČAS
Jedeš! Běž pryč!
Albert R. Miller.
Tak ne Alan. Albert.
To by bylo.
BOX FEDEX – MALÝ
Hej! Loď! Hej!
Hej!
Lodi! Tady jsem!
Haló!
Tady!
Tady jsem!
Tady!
Tady jsem!
Pomoc! Pomozte mi!
Nevidíte? Tady jsem!
SOS!
Prosím vás! Pomozte mi! No tak!
Pomoc!
DOHODA O ROZVODU MANŽELSTVÍ
„Všechno nejlepší k narozeninám.“
„To nejkrásnější na světě je samozřejmě svět sám.
Johnny, ať máš ty nejkrásnější narozeniny. Boduj. Tvůj dědeček.“
Tak dělej. Hoř...
No tak.
Hoř.
Sakra!
Sirky bys náhodou neměl, viď?
To chce vzduch. Chce to vzduch!
Tak chytni!
Chytni.
Hoří to!
Oheň!
Jen hoř! Rozfajruj to!
Na otálení už čas není.
Už nebudem se bahnem brodit.
Za zkoušku přece nic nedáme.
Vždyť nemůžem se víc už zhulit.
No tak, lásko, rozpálíme to!
Tady máš!
To je signální oheň!
A signalizuje SOS!
Je to meteorický roj.
Světlušky! Leťte!
Leťte si!
Jo!
Ano!
Hleďte, co jsem stvořil!
Rozdělal jsem oheň! Já jsem...
rozdělal oheň!
Ten krab je luxusní.
Přišel akorát včas.
Další kokos bych už nemohl.
Kokosové mléko je přirozené projímadlo.
Tohle nám Gilligan neřekl.
Jejda.
Pěkně to hoří, co, Wilsone?
Tak...
Wilsone...
letěli jsme z Memphisu...
jedenáct a půl hodiny rychlostí 764 km/h.
Budou si myslet, že jsme spadli někde tady.
Jenže...
ztratili jsme rádiové spojení a zhruba hodinu letěli v bouři.
To je nějakých 644 km.
644 km na druhou,
to je 415 000 krát pí,
tři celé čtrnáct...
Jedna, tři sta, nula...
To znamená hledat v okruhu 1 300 000 kilometrů čtverečních.
To je dvakrát tolik co Texas.
Možná nás vůbec nenajdou.
Ten zub mě zabije.
Ze začátku to bolelo, jen když jsem skousl, ale teď...
Už to bolí pořád.
Pořád.
Ještě že tu není co jíst, stejně bych nemohl kousat.
Můžu jen pít kokosový mlíko a cucat kraby.
Když si vzpomenu, jak jsem nesnášel zubaře...
Odkládal jsem to, jak to šlo. Jenže teď...
Co bych dal za to...
kdybych měl v týhle jeskyni zubaře.
Vlastně bych byl nejradši, kdybys byl zubař ty.
Jo.
Doktor Wilson.
Chceš slyšet něco legračního?
Můj zubař v Memphisu...
se jmenuje doktor James Spalding.
Ve skutečnosti je Kelly mnohem hezčí.
O ČTYŘI ROKY POZDĚJI
PROSINEC, LEDEN, ÚNOR
BŘEZEN, DUBEN, ZÁŘÍ, ŘÍJEN
PO SVĚTĚ VČAS
Buď zticha!
TRIMART, A.S., BAKERSFIELD, KALIFORNIE
Bakersfield?
Bakersfield!
To by šlo!
To by mohlo jít.
Dvacet dva...
čtyřicet čtyři uvazovacích lan.
Čtyřicet čtyři uvazovacích lan.
Musíme uplést další provazy.
Wilsone, musíme uplést spoustu dalších provazů.
Osm takových lan. Takže dvacet čtyři na kus.
To dělá sto... sto šedesát.
Dneska jsme tady. To znamená ještě měsíc a půl
do dubna, kdy máme největší naději na příznivé vlny a větry.
Potřebujeme 128 metrů...
pořádného lana, a k tomu pro jistotu dalších 15 metrů.
Takže celkem 143 metrů lana.
Když uděláme v průměru čtyři a půl metru za den...
a k tomu musíme postavit vor...
a naložit na něj náklad.
Budeme mít co dělat.
Nemáme moc času.
Vždyť...
Čas vládne životu a smrti, ne?
Byl by hřích otáčet se k němu zády.
Já vím.
To je všechno.
Víc nemáme.
Prošel jsem celý ostrov a nic víc tu nezbylo.
Budeme toho mít málo.
Málo.
Další budeme muset udělat z videopásků.
Jo. Ne, máme čas. Opravdu. Podívej!
Vítr ještě pořád vane od západu.
Já vím.
Já vím, kde je ještě devět metrů provazu.
Ale já už tam nahoru nepolezu.
Vidíš ho tu. Tady.
Spokojen?
Musíš to vytahovat? Nemůžeš to nechat být?
Měl jsi pravdu.
Ještě že jsme to vyzkoušeli. To bych dopadl!
Skončil bych na útesu.
Se zlomenýma nohama nebo přeraženým vazem.
Vykrvácel bych. Ale tenkrát mi nic jinýho nezbývalo.
Jak je to dlouho? Rok?
Zapomeňme na to.
Co říkáš?
No...
Třeba nám to vyjde. Napadlo tě to vůbec?
A stejně, radši se vydám napospas oceánu,
než abych chcípnul na tomhle podělaným ostrově
a do konce života žvanil s pitomým balónem!
Sklapni!
Wilsone!
Wilsone...
Wilsone!
Wilsone.
Wilsone!
Proboha! Wilsone!
Wilsone!
Už to nikdy neudělám...
Jsi v pořádku? Dobrý.
Znám tě.
Já tě znám.
Tak...
Zase dobrý?
Dobrý?
Jo.
Nemůžeš spát?
Já taky ne.
Bojíš se?
Já taky.
CHUCK NOLAND TU STRÁVIL 1 500 DNÍ. ODPLUL NA MOŘE.
ŘEKNĚTE KELLY FEARSOVÉ Z MEMPHISU, ŽE JI MILUJU.
Takže.
Jdeme na to, Wilsone. Ničeho se neboj.
Budu veslovat.
Ty se jen drž.
Ještě ne, drž se!
Ještě ne!
Vydrž, Wilsone.
Vydrž!
Vydrž, Wilsone!
Myslím, že jsme z toho venku.
Jsme z toho venku!
Wilsone?
Jsme z toho venku!
Ulítlo to.
Nevím proč.
Kde je Wilson?
Wilsone, kde jsi?
Wilsone!
Wilsone...
Wilsone! Už jdu!
Wilsone!
Nemůžu...
Wilsone!
Wilsone...
Wilsone!
Wilsone...
Wilsone! Nezlob se!
Nezlob se, Wilsone!
Mrzí mě to!
Wilsone!
Nemůžu.
Wilsone...
Wilsone!
Je mi to líto.
Kelly...
Kelly.
Kelly...
Haló?
Ahoj, jak se máš?
Dobře.
O ČTYŘI TÝDNY POZDĚJI
Ještě čtyřicet pět minut.
Jeden doktor Pepper.
Dva kelímky ledu.
Led mám rád.
Tady je program.
Letadlo přistane, vystoupíme a v hangáru bude malá oslava.
Fred Smith řekne pár slov.
Stačí, když se budeš usmívat a poděkuješ.
Potom tě vezmeme za Kelly.
Vždyť tam bude, ne?
Zařídili jsme to.
- Jestli víš určitě, že ji chceš vidět. - Ano, chci.
Nevím, co jí řeknu.
Co jí mám říct?
Chucku, musela s tebou přestat počítat. Chápeš?
Myslela, že jsi mrtvý.
Pohřbili jsme tě.
Měl jsi pohřeb s rakví, náhrobním kamenem a tím vším.
Pohřeb s rakví?
Co v ní bylo?
Každej tam něco dal.
Někdo dal mobil, někdo pager, někdo pár fotek.
Já ti tam dal pár cédéček s Elvisem.
Tak vy jste mě pohřbili.
A pak jste pohřbili Mary.
Stane, mrzí mě, že jsem tu nebyl, když Mary umřela.
Měl jsem tu být s tebou. A nebyl jsem.
Mrzí mě to.
Před čtyřmi lety... přišel FedEx o pět svých synů.
DNEŠNÍ ZÁZNAM
Byl to strašný a tragický den.
Ale dnes se nám jeden z těch synů, Chuck Noland, vrátil.
Chucku, vítej doma.
Před malou chvílí Fred Smith přivítal doma Chucka Nolanda.
- Co ty na to, Michelle? - Je úžasné vrátit se ze záhrobí.
Tak úžasné, že ho uvítal sám Fred Smith.
Fred ho poctil, neboť uznal, že „zatímco čas na nikoho nečeká,
my se na chvíli zastavíme na počest jednoho z nás“.
To byla dost drahá pauza.
Promiňte, jsem tu špatně.
Ne, jste tu správně.
Patrně si na mě nepamatujete. Máte ode mě kořenovou nástavbu.
Poslal vás ke mně Jim Spaulding.
Ano.
Já jsem Kellyin manžel.
Jerry Lovett.
Kelly chtěla...
Kelly chtěla přijít.
Pro všechny je to velmi těžké.
Neumím si ani představit, jak těžké to musí být pro vás.
Kelly...
Moc se trápila.
Napřed když jí řekli, že vás ztratila.
A teď, když už se s tím vším vyrovnala... Neví, čí je.
Velmi ji to všechno zasáhlo. Připadá si...
připadá si...
nějak ztracená.
Možná byste jí mohl dát ještě trochu času.
Rozhodně ale...
je mi líto, že...
Tak jdeme, vážení. Je po večírku. Jde se domů.
Musíš na dopravní úřad.
Maynarde, jdeme. Chuck je unavenej.
Musím mu říct o schůzkách s účetními a právníky.
Tak ahoj ráno.
- Chucku, vítej doma. Máme tě rádi. - Becco, musíme si promluvit.
Chucku, musíme konečně zajít na ty ryby.
Měj se.
- Dobrou. - Dobrou.
Máš všechno?
Dobře.
Kdybys něco chtěl, jen podepiš stvrzenku.
Teď se trochu vyspi. Zítra bude taky velkej den.
Vzkřísit člověka je hromada papírování.
A my tě vzkřísíme.
- Ahoj, Chucku. - Měj se.
Zítra tě vzkřísíme.
Jak dlouho tam budete?
No...
- Na jak dlouho mi to stačí? - Tak na deset minut.
Nespala jsem.
Viděla jsem přijet taxík.
Pojď z toho deště.
Zahlédl jsem tě dneska u auta, tak vím, žes tam byla.
Pojď, dám ti ručník.
Oba spí.
Pojď dál, uvařím ti kafe.
- Je to pěknej dům. - Jo, s pěknou hypotékou.
Jak se jmenuje tvoje dcera?
Katie.
- Je to pěkná holčička. - Dá pořádně zabrat.
Něco bych si chtěl ujasnit.
Náš profesionální fotbalovej tým je teď v Nashvillu?
Jo. Panebože, tak dobře.
Napřed byli v Houstonu. Říkali si Oilers.
Teď jsou Titáni.
Houstonští Oilers jsou Titáni z Tennessee.
Jo.
A to ještě není všechno.
Loni se dostali do Super Bowlu.
- To mi uteklo. - Byla to paráda.
Málem vyhráli. Scházel jim metr. Jeden mizernej metr.
Mám plnotučné, dvouprocentní a netučné. Polotučné mléko nemám.
To nevadí.
Co tvoje disertace?
Jsi už doktorka Kelly Frearsová-Lovettová?
Když jsi...
Když s tebou spadlo to letadlo,
nemohla jsem vůbec nic dělat.
Možná bych to měla zkusit znovu.
Přišel jsem ti vrátit tohle.
Panebože.
Mrzí mě, že nejdou.
A... tu fotku jsem si nechal.
Stejně už byla vybledlá.
Jsou tvoje. Dala jsem ti je.
Je to rodinný majetek. Měly by zůstat v rodině.
To je všechno, co mám od té doby, kdy spadlo to letadlo.
Dodneška nevědí, proč se to stalo.
Nejspíš se vzňal nějaký špatně označený nebezpečný materiál.
Tady tě našla loď.
Plul jsi asi 800 kilometrů.
Tady byl ten tvůj ostrov.
Asi 960 km na jih od Cookových ostrovů.
Tohle jsou sektory, ve kterých hledali.
Lodě tu proplouvaly celé týdny a snažily se tě najít.
Neměl jsem do toho letadla vůbec nasednout.
Neměl jsem tenkrát vystoupit z toho auta.
Něco ti ukážu.
Pojď.
To je naše auto.
Ty sis nechala naše auto.
Teda...
je to zvláštní pocit.
Je to dobré auto. A je s ním spojeno hodně vzpomínek.
- Dvě moc hezké vzpomínky. - Tenkrát v Mexickém zálivu.
- Můžu se v něm projet? - Je to tvoje auto.
To je dobře, protože taxík už odjel.
Jen si něco vyndám zezadu.
Budeš mít další děti?
Nevím.
Jsem teď trochu bezradná.
Měla bys mít.
Měla bys mít víc dětí.
Já bych chtěl.
Tak co teď?
Nevím.
Opravdu nevím.
Řekls, že budeš hned zpět.
Moc mě to mrzí.
Mě taky.
Chucku!
Celou tu dobu jsem věděla, že žiješ.
Ale všichni říkali, že na tebe mám zapomenout.
Miluju tě.
Jsi moje jediná láska.
Já tě taky miluju, Kelly.
Víc, než budeš kdy vědět.
Chucku...
Musíš se vrátit domů.
Oba jsme si to uměli spočítat.
Kelly si to sečetla.
Věděla, že se mě musí vzdát. Já jsem si to sečetl
a věděl jsem,
že jsem ji ztratil.
Že se z toho ostrova nikdy nedostanu.
Že tam umřu.
Úplně sám.
Nemocný, nemohoucí nebo něco takového.
Jediné, co mi zbývalo,
jediné, co jsem mohl ovlivnit,
bylo kdy a jak...
a kde se to stane.
Tak jsem si upletl provaz.
Vyšplhal jsem se na vrchol ostrova, abych se oběsil.
Ale musel jsem to napřed vyzkoušet. Samozřejmě.
Znáš mě.
A ta kláda zlomila větev stromu.
Ani jsem se nemohl zabít, tak jak jsem chtěl.
Nemohl jsem nic.
A v tu chvíli mě najednou ten pocit přikryl jako teplá deka.
Prostě mi...
došlo...
že mám zůstat naživu.
Prostě...
že musím dýchat,
i když jsem neměl důvod k naději.
Veškerá logika mi říkala, že už tohle místo nikdy neuvidím.
A já jsem zůstal naživu.
Přežil jsem to.
Dál jsem dýchal.
A jednoho dne se ukázalo, že ta logika se mýlila,
protože příboj mi přinesl plachtu.
A teď jsem se vrátil.
Jsem tu zpátky.
V Memphisu. A povídám si s tebou.
Mám ve sklenici led.
A znovu jsem ji ztratil.
Moc mě mrzí, že nemám Kelly.
Ale jsem vděčný, že se mnou byla na tom ostrově.
Vím, co teď mám dělat.
Musím dýchat.
Protože zítra vyjde slunce.
Kdo ví, co přinese příboj?
Haló!
Pošta!
TEN BALÍČEK MI ZACHRÁNIL ŽIVOT. DĚKUJI. CHUCK NOLAND
Vy nevíte, kde jste.
Myslíte?
Kam byste chtěl?
O tom jsem právě přemýšlel.
Tohle je silnice číslo 83.
A touhle silnicí se dostanete na mezistátní, číslo 40.
Když zahnete doprava,
dojedete do Amarilla, Flagstaffu
a do Kalifornie.
Na opačnou stranu nebude vůbec nic až do Kanady.
Jasně.
Tak fajn.
Zlom vaz, kovboji.
Děkuju.