Downloaded from YTS.MX
- Jak dlouho jste svoji? - Skoro tři roky.
- Ale spolu jsme… - Spolu jsme osm let.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Od léta 1991, osm let.
Je docela pěkná, ne? Skoro až sexy.
Přestaň, Franku, proboha. Je to terapeutka.
- Děti nemáte? - Ne, máme malý byt.
- Čekáme, až si budeme moct… - Děti nevychováte v krabici od bot.
To ne.
- Jsem čerstvě jmenovaný advokát. - Frank bude partnerem ve firmě.
Možná.
Já podnikám, mám malý obchod. Děti budou muset počkat.
Možná bych si měl vzít radši ji. Ne, s Nenne jsme maximálně šťastní.
Je nadržená? Připadá mi trochu nadržená.
Omlouvám se, že vás přerušuju. Můžu se zeptat, Franku?
Nechtěl byste se se mnou vyspat?
Nabízíme to v rámci manželské poradny.
Nejlepší by pro vás dva bylo, kdybyste mě teď hned ojel.
- Pokud by to Nenne nevadilo. - Ne, vůbec ne.
- Poslechni ji, mohlo by nám to pomoct. - Jo…
To neznamená, že budete nevěrný.
-To jste si myslel? - Ano!
Děláte to pro vás oba, aby se to mezi vámi trochu zlepšilo.
Franku?
Ptám se vás, proč máte dojem, že žijete ve stereotypu.
To nevím… prostě mi chybí představivost.
KAŽDOU CHVÍLI MŮŽOU ZJISTIT, ŽE JSEM PODVODNÍK.
- Chápu, že vás to zajímá. - Ano.
Řízení dopadlo dobře. Získáte náhradu škody ve výši 1,3 milionu.
Neuvěřitelné. Jak jste to dokázal?
Všiml jsem si jejich slabiny.
Věděl jsem, že to zvládneme.
- Rada vám udělí bonus. - Smrdí jako sýr.
Až dostaneme naše peníze.
Nemůže za to, jasně, ale vážně smrdí jako sýr.
…dobrý pocit, dokončit…
Asi fyzický problém.
Žila jedna malá krysa…
Přestaň, Franku! Nemysli na to.
Máš myslet na to, jak budete s Nenne šťastní.
Strávíme spolu báječný život.
Tohle je obývací pokoj. Je…
- Ta kamna taky fungují. - Vážně?
A tady máme kuchyni.
- Dostala jste prospekty? - Všechno je tady zrekonstruované?
- Proč ten byt prodávají? - Mám pocit, že se rozvádějí.
- Proč si to myslíš? - Mám takový pocit. A ten byt…
Tři obří pokoje. Museli být v balíku, když to koupili.
Ale nebyli šťastní. Vsadím se, že spolu už dlouho nespí.
- Neměli v koupelně antikoncepci? - Víš jak, naděje umírá poslední.
Nedokázala jsem si představit, jak spolu ti dva spí.
- Určitě je gay. - Určitě ne.
- Proboha. - Je to častější, než si myslíš.
Myslíš si, že jsi 30 let šťastně vdaná,
a pak ti jednou manžel představí svého kluka.
Tenhle ne, není ten typ. Je mohutný, chlupatý, fakt sexy.
Ona je hubená a nešťastná. Možná ji mlátí.
- To ne! - Nebo něco jiného.
Vypadala tak trochu nemocně. V koupelně měla spoustu krémů.
- Určitě se rozvádějí. - Možná se jenom stěhují.
Co když má rakovinu?
- Ahoj! - Zdravím.
To je ona!
Já… nezačínej! Stejně s tebou nechce spát, Franku.
Ne, nikdy bych to nedokázal.
Ale kdyby mě k sexu s ní někdo nutil se zbraní u hlavy…
Tak to bych musel. Takovou příležitost bych využil.
Co to dělám? Jsou to vážně moje myšlenky?
To je prostě…
- Chci něco ohlásit. - Dělal jsem si srandu.
Ano?
Frank prošel okolo mě a představil si, jak mi sahá na prsa!
-Co? Nemůžu si dělat srandu? -Franku!
Ty krávo, já jsem jenom… to je fuk.
Jdu za klientem. Vrátím se asi za hodinu.
- Dobře, počítám s tím. - Ten její vlhký hlas…
Tak já jdu na oběd, vrátím se v jednu.
- Byli Backmanovi spokojení? - Velmi.
Fakt skvělá práce.
Upřímně, nemyslel jsem si, že to dokážeš, paráda.
No… to je milé.
- Díky. - Ano.
- Zatím. - Nashle.
On jde mým směrem? Budu předstírat, že jsem si ho nevšiml.
Do hajzlu!
Co mám teď dělat?
Zkusím ho předběhnout.
Ježíši, zpomal, dědku!
Neměl bych si dávat k snídani džus. Bolí mě z toho žaludek.
Mám z toho pachuť v ústech.
Co asi snídala ona?
Určitě ovesnou kaši. Vypadá, že žije zdravě.
Ale, co o ní vlastně vím? Třeba celý den jenom…
Ne, už zase začínám.
Ne, skoro jsem na to myslel, skoro.
Přemýšlel jsem nad tím, co asi snídala.
- Mohl jste být partnerem. - Je to smutné.
Ale slyšeli jsme, nad čím jste přemýšlel v metru.
Chtěl jste spát s někým, kdo jedl kaši.
- Je to pravda? - Ne, není, ale to je jedno.
Takové dětinské věci já už nedělám. Začínám nový život.
Už nebudu přemýšlet nad sexem, nad ničím, co se Nenne nelíbí.
Seberu se a začnu se chovat dospěle.
Budu úžasný manžel,
který svou ženu v týdnu překvapí výbornou večeří.
Přestanu se chovat nedospěle, přestanu lhát,
přestanu s předsudky o gayích,
přestanu tvrdit, že jsem viděl nahé celebrity.
- Tady Frank. - To jsem já. Co děláš?
- Chystám večeři. - Jsem u mámy, najím se tady.
A přespím tady. Připadá mi osamělá.
Spletla si svoje léky s Mortyho.
Zrovna jsem… cože? Pes má léky?
Ano, proboha. Užívá je třikrát denně. Tys to nevěděl?
Sonja snědla psí léky?
Jenom jednu dávku. Nezabije ji to.
Morty je na tom hůř. Snědl Rohypnol a nějaké diuretikum.
A co bere Morty?
Něco na línání a astma.
Po 10 letech s mámou je z něho pasivní kuřák.
Objednejte si Prime Double Master.
na telefonním čísle 0200-388-666.
Tohle je náš oblíbený produkt: Prime Dildo Harness.
Je to exkluzivní postroj…
Tohle je zvrácenost. Proč nevystavíš něco, čemu budou lidi rozumět?
Je to provokace, Franku. Vždyť vystavují svůj vlastní rozvod.
- Přes 50 % manželství se rozvádí. - Ano?
Oni jen říkají, jak to je.
- Je to zvrácenost. - Protože se bojíš.
Ne, je to zvrácenost.
Chtějí tě jenom provokovat.
Takže oni se rozvádějí kvůli mně? Chápu.
Chápeš? Milují se, ale chtějí se rozvést, aby provokovali Franka.
- Přestaň, proč chtějí provokovat mě? - Proč tě to provokuje?
Ty a tvoje hysterická rodina!
Mě to neprovokuje…
Ne, byla to hrůza. To si piš, že to byl naprostý průšvih.
Možná má vážně vyšší standardy než ty.
- Má ty svoje… - Nevíš, co říkáš.
Co dělá? Nedělá nic! Je utlačovaná!
Já jenom říkám, že upadá obecná morálka.
Lidi to vzdávají a rozvádějí se.
O štěstí se musí bojovat, nemyslíš?
Myslím, že lidi se vzdávají moc snadno.
Markusi! Lidi se snadno vzdávají!
Nesouhlasím. Spousta lidí dál bojuje, i když to už měli vzdát.
Vzdát? O čem to mluvíš?
- Mají se na to vykašlat. - Přestaň, Markusi. Vzdát to?
Řeknu to, jak to je. Já bych se nikdy neoženil.
Mě by to ani nenapadlo, snažit se být věrný jedné ženě.
Je to absurdní. Odporuje to samotné podstatě mužství.
Jde to úplně samo, když tu ženu miluješ.
Hele, víš, kolik krásných žen je na světě?
- Jenom tady ve Stockholmu! - Nechej toho, Markusi.
Je to absurdní. Klidně si buď sarkastický.
Ale já budu dál bojovat za to, abychom s Nenne byli šťastní. Tak to je.
Já jsem myslel, že jste šťastní.
Teda šťastnější. Co jsem řekl?
Dej mi bonbón.
- Ženy chtějí jenom dvě věci. - Jo? A jaké?
Nechtějí lásku, chtějí víc…
Chtějí se cítit jako tvoje priorita, chtějí pro tebe být na prvním místě.
Jenže jenom při jistých příležitostech
by ses na ni měl soustředit a udělat z ní středobod světa.
Aha. A?
A chtějí sex na neobvyklých místech.
- Ne! - Jo!
Čím je to nečekanější a překvapivější, tím lepší.
- Ženy chtějí sex? - To si piš.
- Vážně? - No jasně!
Ale na jakých neobvyklých místech? Kde?
Kdekoli! V kuchyni, v kůlně, v lese, ve výtahu.
- Tady ne! - Nechceš se pomilovat?
Ve výtahu? Ne, proč bych to chtěla?
Jde pořád o to samé. Chtějí se cítit důležitě, chápeš?
„Chce mě tady, i když to je šílené
a někdo může přijít a do zadku se mi dostanou piliny!“
To platí možná pro ty tvoje umělkyně, ty se rády milují na zemi v ateliéru.
Mluvím o ženách obecně.
Normální žena jako Nenne
by chtěla samostatnou ložnici, kdybys to na ni zkusil ve výtahu.
Já vím přece přesně, co ženy chtějí.
- Chci koupit květiny. - Co třeba růže?
- Ne… - Máme taky…
Tímhle náš vztah okořením. Překvapím ji kyticí, jen tak.
Tak vezmeme tyhle.
Hm, pětipokojový byt na ulici Odengatan.
Četla jsem, že muži myslí na sex aspoň 30krát denně.
Tak to nemají čas myslet na něco jiného.
Ne, je jenom pro firemní účely.
Prý to má něco společného s rozmnožováním.
Když bude válka, ti, co přežijí, si budou užívat spoustu sexu.
Aby lidstvo přežilo.
Takže když pořád myslíš na sex, jsi líp připravená na válku?
Ne.
Ale potom,
jestli skoro všichni muži umřou ve válce, bude to super.
Tak to budu brečet, Frank má v hlavě jenom svoje právní procesy.
- Středy jsou blbé. - Nic?
Ne, ve středu nevydávají dobré inzeráty.
Georg chce žít v historickém centru. Ne ve čtvrti Östermalm.
Centrum je moc drahé. Třípokojový byt je za tři miliony.
Tolik vydělává. Za jeden článek dostane 10 000.
- To nemá žádné špatné stránky? - Ne.
Je to jasné vítězství. „Protože jsi tak úžasná.“
Ne, to je moc laciné.
„Protože tě miluju.“ Tak to je dobré.
Franku, ty přesně víš, co žena chce. Ale proč…
Protože tě miluju.
Promiňte, ale tohle mě úplně rozbrečelo.
Jsou tak krásné.
Georg mi kupuje květiny tak často, že už mě to ani nebaví.
- Pojďme se večer někam najíst. - Přijel můj bratr.
- Není ve Španělsku? - Ne, je doma.
- Proč? - Má volno, přijel domů na návštěvu.
Na tom není nic divného.
- Má taky novou holku? - Nebuď tak sarkastický.
Poznáme ji, je Američanka. Slíbila jsem, že s nimi někam zajdu.
Tak jo.
Půjdeme se podívat na Markusovu výstavu a potom můžeme zajít na večeři.
Tak to ne. Vím, co jsou jeho výstavy zač.
Zajdeme s nimi na drink a ty potom můžeš jít na tu svou výstavu.
To není moje výstava.
- Daleko lepší. - Jo, pěkné.
Proč chceš s bratrem někam chodit? Jsme mu úplně fuk.
Jistěže nejsme.
Lyžování je naprosto perfektní a to je na týhle zemi to nejlepší.
Já a moji kámoši děláme samý šílený věci.
Skáčeme z helikoptér a tak.
-Jak se řeknou švédsky „boule“? -Pucklepist.
Víš, co je jízda v puckelpist?
ODDĚLENÉ CESTY VÝSTAVA O ROZVODU
Naštval mě, tak jsem mu zavolal: „Co to maluješ za hnusárny?“
Nakonec jsme si řekli, že spolu musíme zajít na drink!
- Ahoj! - Franku! To je fajn, že jsi tady.
Dej si víno. Tohle jsou Michaela a Henrik.
Co mám říct? „Těší mě, rozvádíte se?“
- Skvělá výstava. - Vy už jste ji viděl?
Já jsem ale vůl.
No…
Vždyť mě viděli přijít.
Půjdu se tady porozhlédnout. Ale idea rozvodu se mi líbí.
Ještě horší.
Víte, podle některých je to moc intimní. Ale tohle není jenom o nás.
- Rozhodně ne. Vždyť Frank… - Prožívali jsme to loňský rok.
- Myslí si o sobě, že není upjatý. - Půjdu se tady porozhlédnout.
Tenhle svetr jsem upletla Henrikovi. Líbí se vám?
Trvalo mi to osm měsíců.
Ale nikdy ho nenosil. Prý kouše.
Zranilo mě to. Celý jsem ho rozpárala.
Půjdu se podívat i tam. Jsem zvědavý.
Kdo ví, možná spolu měli taky člun. Nebo nějaký hangár.
Možná bych měl randit s umělkyní. Bože, ta je krásná.
Vážné ženy jsou vážně sexy.
Určitě je malířka.
Nebo dělá pantomimu.
Připomíná mi tu ženu s prsy v posledním vydání Hustleru.
Proboha, namlouvám si to, nebo se na mě právě podívala?
Ale, tyhle nestoudnice z uměleckých škol nejspíš dělají oči na každého.
Jo, podívala se na mě! Chce se se mnou vyspat.
A já jsem o ní řekl, že je…
- No, Franku? - Možná si to pořídím do obýváku.
K tobě mi sedí spíš ten triptych. Henrik udělal i odlitky svého penisu.
Aha, tak ty jsou jeho. Přišlo mi neslušné se ptát.
Někoho ti představím. Znáš Sofiu?
To je ona! Stojím tady jako idiot. Co mám říct?
- Ahoj. - Super.
Co je super? Řekni něco inteligentního.
Můžu se zeptat, to jsou ti rozvedení?
No, řekněme, že to jsou jejich části. Omluvíš mě?
Lidi je snazší poznat, když vidíš jejich tváře
a nejen jejich…
Myslíš?
Napadlo mě, že ten motiv je právě důvod jejich rozvodu.
- Možná to byla nevěra. - Ne.
Kvůli tomu by se nerozvedli.
Ne, to ne.
Připomnělo mi to jeden kreslený vtip.
Manželé odcházejí z manželské poradny. A jeden z nich řekne:
„Vyspat se spolu? Proč nás to nenapadlo?“
Vypadá neškodně. Podívala se na mě.
Možná bych si ji měl vzít. Já vím, jsem ženatý, ale stejně…
Hele, jak se jim smějeme. Možná to měli vážně těžké.
To je cena, kterou platíš, když uspořádáš takovou výstavu.
To je pravda. Veškeré umění pramení z utrpení.
Hlavně ta plachta.
Úžasně voní. A řekla, že jsem sympatický.
Musel jsem ji nějak ošálit.
Franku, je naprosto nepravděpodobné,
že bys byl sympatický chlap, který se líbí ženám, a nevěděl o tom.
Neměl bys chuť na čaj nebo tak?
No, jeden šálek mi neuškodí.
Nikdy bych nedokázal být nevěrný. Budeme si povídat o umění, ne souložit.
Nebo uděláme kompromis a pustíme se do všeho.
Nebude tvoje žena přemýšlet, kde jsi?
Ne, o tom pochybuju.
Moje žena? Já mám ženu? To zní tak dospěle.
Co bys teď nejradši dělal?
No…
Pil čaj a povídal si. Třeba.
Muži většinou chtějí jenom jednu věc, když jdou k ženě domů.
Co mám sakra říct? Kdo jsou tihle idioti?
Ale ty takový nejsi. Jsi ženatý, že?
- Jaké máš prostřední jméno? - Proč?
Jsem jenom zvědavá.
Martin Emanuel.
- To zní, jako bys byl z 19. století. - Vážně?
Já jsem Alice Sofia. Skoro jsem si to změnila na Alice.
Proč?
- Zní to víc dobrodružně než Sofia. - Ale Sofia je hezké jméno.
Fakt?
Mám říct, že jí to jméno sedí? Ne, to je patetické.
Ale sedí ti to.
Co jsem měl sakra říct?
Nebude tvoje žena naštvaná, že jsi takhle v noci tady?
Ne, to se nemusíš bát. Jenom si povídáme.
Co to dělám? Přeskočilo mi?
Bože, je tak nádherná. Skoro šílím, když se na mě podívá.
Ne, proč jsem zhasl? Teď může být kdokoli. Do háje.
Chci na tebe vidět.
Blbý nápad.
Možná bychom měli počkat. Nikam nespěcháme.
TEĎ NEMŮŽU UMŘÍT,
VEČER JDEME NA VEČEŘI VE ČTYŘECH.
Ráda konečně poznám toho Georga. Pořád o něm mluví.
Jsem ráda, že někoho našla. Má takovou smůlu.
Ten chlap zní vážně bezvadně.
- Sakra, to jsi ty? Vyděsilas mě! - Ty jsi nemocný?
- Co je ti, zlato? - Proč myslíš, že jsem nemocný?
- Proč teda ležíš v posteli? - Proč se ptáš?
Jdeme na večeři. Proč ještě nejsi oblečený?
Jdeme na večeři k Nenne a Frankovi.
Nemám na večeře ve čtyřech čas. Mám moc práce.
Vždyť ležíš v posteli a díváš se na televizi.
Hej.
Skoč do sprchy a trochu se uprav, ať vypadáš slušně.
Rosie, čekám na důležitý telefonát.
Jak se cítíš? Co to jíš?
Zmrzlinu.
Píšu článek o médiích. Dívat se na televizi je moje práce.
Musím se dívat na televizi. Jak můžu analyzovat média,
když netuším, co dávají v televizi? Musím se dívat na televizi!
Patří to k mé práci, Rosie!
Měl jsem se na to světlo vykašlat.
Byls nevěrný, Franku! Tohle tě může zabít!
Zklamals Nenne po osmi letech!
Teď nemůžu umřít. Večer jdeme na večeři ve čtyřech.
Nenne by se zbláznila, kdybych umřel, když jsme to konečně naplánovali.
To nemůžeš říkat. Co?
Miláčku…
- Nezvedneš to? - Ne.
Ano, říkals, že čekáš důležitý hovor.
- Haló, Georg. - Čau, volám ti a pořád máš záznamník!
Ne, to… máte asi špatné číslo.
Těšila jsem se na to. Jsem na tebe hrdá. Ne…
Ne…
- Ahoj. - Ahoj.
- Frank, těší mě.
- Omlouváme se za zpoždění. - Nenne.
Ahoj, já jsem Georg.
Georg vůbec nestíhal. Pracuje na jednom článku.
- Že, zlato? - Jo. Píšu o mediálním šumu.
Podívej se na ty kozy! Bylo by bláznivé, kdybych se jich dotkl?
Ne, tohle by bylo vážně trapné. Zničil bych tím celý večer.
Odděluju práci od volného času.
Nikdy si nenosím práci domů. Chci si svoje volno doma užít.
To je v západní civilizaci typické, tahle buržoazní nejistota.
Co to mele? Západní? Musím to poslouchat?
Ve srovnání s původními kulturami…
Proto imigranti pracují ve službách.
Mají jiný přístup k práci.
Hurá! Někdo si asi myslí, že to nemusím snášet.
- Frank. - Ahoj, Franku! Tady Sofia.
Sofia ze včerejška.
Měli bychom si promluvit. Nechtěla jsem…
- Já teď nemůžu. - Chtěla jsem ti jenom vysvětlit…
Nemůže mi takhle volat! Přeskočilo ji?
- Ne, já… - Jaký máš ze včerejška pocit?
Může se to stát. Může mi prasknout cévka v mozku.
- Kdo to je, někdo z práce? - Ano.
Nebo můžu mít nádor.
Mohli bychom to probrat…
To v této denní době nebude pro klienta možné, nebudu ho budit.
- Přestaň. Myslela jsem, že… - Řekl bych, že to je dokonce nepřípustné.
Tak Frank si nenosí práci domů, jo?
Už to polož, Franku!
Ne, přesně. Nic se nestalo. Nashle!
Do háje, chtěla se mnou mluvit. Co jsem to spustil?
A zrovna jsem ji odmítl. Třeba se do mě zamilovala.
Co když teď skočí pod vlak?
Prosím, odpověz Rosie, Franku!
Cože?
Jsou práva tak těžká, že tě odtamtud vykopnou, když ti chybí kredit?
Ne, to úplně ne.
Nabídli mi dělat šéfredaktora. Plat 55 000 měsíčně
a firemní auto a tak, ale odmítl jsem to.
Víte, chci dělat něco… něco, co mě naplňuje, co mi přináší štěstí
a mír, mně jako člověku. Jako když jsem potkal Lisu Söderbergovou…
Musím jí zavolat.
Co když se zabije, zatímco já jsem tady
a poslouchám patologického lháře.
Ale to já dělám odjakživa.
Lidi jako já jsou pro ni prý odjakživa k nezaplacení.
Ahoj, tady Frank.
Jenom si zajdu…
Říkals, že píšeš článek.
O… médiích.
Promiň mi mou neomalenost, ale podle mě jsi…
velmi přitažlivá žena.
Aha, děkuji.
- Pro jaký časopis? - Musel jsem to říct.
Neuvěřitelně…
neuvěřitelně přitažlivá.
- Promiň. - Za co se omlouváš?
Někdo by si to mohl špatně vyložit.
Jsi neuvěřitelně, úžasně přitažlivá žena.
- Já mám ráda komplimenty. - Zasloužíš si víc než to.
Nenne.
Navečeříme se u tebe, nebo někam zajdeme?
Gerhard o těch dokumentech věděl. Nebylo to žádné tajemství.
- Kdo je Gerhard? - Můj nejmladší bratranec z otcovy strany.
Je ženatý, ale jeho starší bratr Ragnar je sám.
Je mi srdečně fuk, kolik bratranců máš, ty páprdo.
Jestli jsou sami, nebo ne.
- Mám to vzít od začátku? - Ne, je mi to jasné.
Co kdybych prostě…
To přece ví každý.
Máme Torkela, Alici a Sofiu.
Ne, proč bych to dělal? Možná abych viděl jejich reakci?
…kolik by toho měl prozradit…
To je ona! Co tady dělá? Určitě mě miluje, jak jinak.
Je tady!
…a peníze jsme dali firmě.
Chce, abychom spolu utekli do zahraničí!
Jenže moje žena řekla,
neexistuje něco jako porušení důvěry?
- Možná jsem za tebou neměla chodit? - Prosím tě.
Chtěla jsem si jenom promluvit. Vím, že jsi ženatý.
- Nelam si s tím hlavu. - Co tím myslíš?
Nejsem zas tak ženatý.
Do prdele, jsem ženatý! Musím se rozvést.
Asi spolu začneme nový život.
Ježíši, jak to řeknu Nenne?
„Mimochodem, už nemůžeme být svoji.“
Ne, to by ji moc zklamalo. Mohl bych předstírat smrt při nehodě.
Franku, pojď pozdravit Carla.
- Tohle je Frank Pihlgren. - Carl Molinder.
„Palec umí lhát a malíček sát.“ Proč sát?
Palec umí lhát a malíček sát.
Možná proto, že se to rýmuje.
Skvělý chlapík. Jeden z našich nejlepších.
Jednoho chladného jarního večera za ní přišel.
Přitažlivost mezi nimi byla neskutečná…
Co to proboha vymýšlím, píšu snad román?
Prostě si jenom užijeme hezký večer. Ve dvou.
Hrajeme s Fredrikem hry na hrdiny.
Na hrdiny, jo?
Taky hraje v rockové kapele. Jsou vážně dobří.
- Aha. - Jo, jsme fakt mega dobří.
Možná o muzice nic moc nevíš,
ale hrajem něco jako rock, co vlastně není rock.
Víš, to, co hrajem my, ještě nikdo nehrál.
Nejsem si samozřejmě úplně jistej, ale co, to děláme, zní opravdově.
Náš zpěvák má neskutečnej styl a mega charisma.
A když zpívá: „My eyes are bleeding“,
ukazuje si na oči a ty úplně cítíš, jak krvácej.
Zní to fakt hustě.
Kde máš to album Backyard Babies? Nemůžu ho najít.
Těšil jsem se na tebe.
Brzo už odejde.
- Můžeš zůstat? - Musím domů, tak na chvilku.
Dobře.
Můžeš nechat rozsvíceno, jestli chceš.
- Co to proboha říkáš? - Miluju ji!
- Uklidni se! - Proč?
- Ježíši, vždyť jsi ženatý! - Jo.
Před dvěma týdny jsi mi tady tvrdil…
Já vím.
To jsem ještě neznal Sofiu. Nevěděl jsem, že existuje. Změnila mi život.
Všechno, co jsem dosud dělal, bylo úplně falešné.
Začínám nový život.
Sofia vidí, kdo skutečně jsem, a nic jiného nepotřebuju.
- Ozval se ti Billgren? - Jo, už je na cestě.
- Co ten tady sakra dělá? - Uklidni se.
Praská mu v uších, nic neslyší. Pořád létá do New Yorku.
Mluvils už s Nenne, Franku?
Nenne?
LIDSKÝ ŽIVOT JE VELMI KRÁTKÝ,
KDYŽ VEZMEME V ÚVAHU, JAK DLOUHO BUDEME MRTVÍ.
- Ahoj. - Ahoj.
- Super, přivedls Robina. - Jo, tuhle neděli ho mám já.
A chtěl tě poznat.
Rádi bychom dnes podnikli něco zábavného.
Ahoj, Robine. Jak se máš?
U táty je takový nepořádek, že jsme museli jít sem.
- Co budeme dělat, tati? - Nic.
- Tady se nedá nic dělat. - Ne.
- Jsou tady nějaké hračky? - Ne.
- Proč ne? - Protože tady nebydlí děti.
- Proč tady nebydlí děti? - Přestaň.
- Můžeme třeba… - Jak dlouho je děda mrtvý?
- Už dlouho. - Tisíc let?
-Ne. Říkám, ať na to nesaháš. -To nevadí.
- To jsi neříkal. - Tak co chcete podniknout?
Co třeba nějaký výlet?
Výlet?
Je milý.
Je na něm něco skoro dojemného.
Je dospělý, a přece trochu jako malý kluk.
Hele, něco ti řeknu.
- Frank je… - Neříkej, že je ženatý.
On ti to neřekl?
Jasně že jo!
- To mi řekl snad jako první. - Ale on je vážně ženatý.
Maximálně ženatý. Abys nebyla zklamaná.
Určitě je z tebe nadšený, ale jeho manželství je hodně pevné.
Podle mě je to hezké. Vím přesně, na čem jsem.
Jo, tak se to taky dá brát.
Ale upřímně, neměla by sis začínat s ženatými chlápky.
Proč mi nedopřeješ užít si trochu svádění a hýčkání?
Já vím.
-Musíme počkat do večera. -Já nechci čekat.
- A co Robin? - Robin? Můžeme jít do koupelny.
- Ne, to nemůžeme. - Ale ano.
Proč chcete jít do koupelny?
Přinesu ti pero a papír a můžeš nám něco namalovat.
Tak jo.
- Co tam děláte? - Do prdele.
Co se děje? Co tam děláte?
Už jdeme, Robine! Neboj se!
Neměli jsme jít na výlet?
Dostals pero a papír, ne? Nechceš si jít malovat?
Jsi moc šikovný.
Škoda, že nemám pastelky.
Nenašla bys pro něj nějaký film, kterým bychom ho zabavili?
Ne…
Mám jenom videa se cvičením.
Tak to pusť. Líbí se mu barevné pohyblivé věci.
A my můžeme jít do ložnice.
- Nemůžeme, je mu teprve šest. - Někoho sem pozveme.
Pozveme někoho na návštěvu a pak se odplížíme.
- Ne, to přece nejde! - Do ložnice…
Tady Nenne. Ahoj!
Ne, nic neděláme. Dívala jsem se na látky.
Kafe? To zní dobře.
Cože? Jako teď hned?
- Vezmi si. - To je milé.
- Nevím, jestli Frank chce kávu. - Jo, dám si.
- Tati? - Hm?
Až umřeš, jak dlouho budeš mrtvý?
- Dá si hodně mléka. - Umím mluvit.
- Vidíš, ten tvůj vřed! - Tati.
- Ne, nemám vřed. - Jak dlouho co?
Jak dlouho?
Mrtvý člověk je mrtvý. Napořád.
- Díky. - Stačí?
- I za tisíc let? - Ano, pořád.
Dám si sušenku.
Já vím, miláčku.
- To budeš mrtvý napořád? - Ano, napořád.
- Máme souseda… - A co za milion let?
Ano. Omluvte mě.
No, jak jsem říkal…
Náš soused nemá vůbec žádný stud. Vlastně oba sousedi.
- Vezmi to od začátku. - Začnu od začátku.
- Pořád souseda slyšíme, jak… - Promiňte.
Rosie, můžeš mi s něčím pomoct?
Co slyšíte?
- Jeden strejda… - Franku.
Dělá samé bláznivé věci.
Tak to je život dost krátký, když jsme pak tak dlouho mrtví.
To je pravda.
O DVA TÝDNY POZDĚJI
- Jdeš do práce? Je sobota, chtěla jsem… - Včera jsem měl volno.
Štve mě to stejně jako tebe.
Co kdybych ti řekl, co jsem dělal?
- Budeš pryč celý víkend? - Ne.
Celý víkend? Mohl bych být pryč celý víkend?
Tak musíme tento víkend obětovat.
Jedeme k Pederovi na chatu a budeme tam pracovat.
Mě to taky mrzí. Pusu. Ahoj.
Zvířata vzrušují divné věci.
Co? Jaké?
Paviáni mají růžový zadek, to má prý být přitažlivé.
To není to samé, vůbec to není to samé.
Ne, ale je zajímavé, co zvířata vlastně vzrušuje.
Samice dělají šílené věci, aby zaujaly samce.
Nelíbí se mi, když říká „samec“. Pak si ji představím s gorilou.
Viděla jsem o tom něco v televizi.
Včely-samičky přitahují samci s velkými žihadly.
Čím větší žihadlo, tím lepší.
Představ si, že by ti u zadku viselo velké žihadlo.
A mě by to vzrušovalo.
„Teda, takový macek.
Tak s tím bych si to chtěla rozdat.“
To mi připadá celkem primitivní.
Mně se primitivní líbí.
Co kdyby mě teď Nenne viděla?
Možná mě taky podvádí. Možná je někde s třemi jinými muži.
Franku!
- Na co myslíš? - Na to, jak moc tě mám rád.
Co kdybych byla hluchá a pořád bych takhle křičela.
Pořád bys mě měl rád?
Co takhle se celou neděli válet v posteli?
Teď jsem dostala chuť na croissant!
Aha.
- Franku! Ahoj. - Ahoj, Rosie.
Co tady děláš?
Co tady proboha dělám?
Nic konkrétního. Nějakou… práci.
Co máš dobrého?
Skořicové šneky.
- Ty dobré? - Ne, ty obyčejné.
Proč o tom lžu? Promiň, už musím…
Prostě odejdi, Franku! Tak… čau.
- Nejsem na řadě já, tati? - Počkej.
- Ahoj. - Já to věděla!
- Frank je nevěrný. - Uklidni se.
To je poslední člověk na světě, od kterého bych to čekala.
- Jenom klid. - Klid? Jak to mám říct Nenne?
„Tvůj manžel tě podvádí.“ „Povídej, to mě zajímá. Dáš si kafe?“
Máš jenom podezření, ne jistotu.
Mám jistotu. Slyšela jsem ho telefonovat a kdybys ho teď viděl…
- Tati, můžu teď já? - Chci slyšet celou písničku, o to jde.
O tu blbou hračku jde.
- Ale je moje! - Tak si hraj.
Něco skrýval, bylo to očividné. Co mám dělat? Musím to říct Nenne.
- Rosie, co když se pleteš? - Nepletu se. Musím s Nenne mluvit.
Jak si můžeš být tak jistá? S nikým jsi ho neviděla.
Georgu.
Můžeme dneska dělat něco jiného? Něco, co dělají dospělí?
Pojďme třeba do muzea. Dělejme něco, co bude bavit Robina.
A proč?
„Přebíráte odpovědnost za problematickou pozici mého klienta.“
Rada souhlasí?
Co když Nenne něco tuší? Pořád se mě teď na něco ptá.
Jasně že tuší.
Jsem lhář a podvodník.
Přestávám se pomalu ovládat, co když začnu fetovat?
Co když začínám bláznit?
Co když hodím kufřík se všemi smlouvami do vody?
Ne, proč bych to dělal?
- Vy jste zahodil smlouvy? - Potřebuje pomoc.
To myslíte vážně? Přineste ty smlouvy!
Skočíte pro ně. Franku, za trest vlezete tady do toho krbu.
Já vím, to by bylo šílené. Kdy konečně dospěju?
Ten makléř vypadal jako masový vrah, co uprchl z ústavu.
To přece nejde poznat. Masoví vrazi vypadají normálně.
- Ten chlap tak ale vypadal. - Podle vzhledu to nepoznáš.
Vypadají normálně. To je na nich děsivé, nepoznáš to.
Může to být kdokoli.
Přemýšlelas nad tím někdy? Že to může být někdo, koho znáš?
- Nebo tvůj manžel. - Frank? Prosím tě.
Mám jen hodinu. Musí to být fofr.
Řekněme, že 15 minut budeme jíst. Jak dlouho trvá soulož?
20 minut bude muset stačit. Potom se obléct, 10 minut procházka…
Tak to máme na předehru maximálně 10 minut.
Musím ti něco říct.
Mezi Švédskem a USA je rozdíl. V USA mají skutečné masové vrahy.
- Tady jsou určitě taky. - Nejsou tak specializovaní.
- Specializovaní? - Ty sis toho nevšimla?
Američtí masoví vrazi jsou totálně specializovaní.
Jeden zabíjí prostitutky, další černochy a studentky.
Tady ve Švédsku zabíjejí náhodně, kohokoli.
Proč se specializují? Proč prostě nevraždí náhodně?
- Asi mají nějakou vadu. - Jak to myslíš?
- Musí mít nějakou vadu. - To mají všichni masoví vrazi.
Chci říct, že musí mít nějakou speciální vadu.
Co kdyby teď do dveří vešla Nenne? Samozřejmě naprosto omylem.
Třeba by zrovna odečítala elektroměry.
Riziko je to malé, ale stejně…
Hele… chtěla bych s tebou něco probrat.
Kdybys věděla, že partner tvé kámošky je jí nevěrný, nebo bys měla podezření,
co bys s tím udělala? Řekla bys jí to? Co bys dělala?
Tak to nevím. To fakt nevím. Půjdu za zákazníkem.
VYBERU SI NA PROTĚJŠÍM ESKALÁTORU ŽENU,
A VYSPÍM SE S NÍ.
Tohle má být umění? Vypadá to tady spíš jako márnice.
Nebuď tak úzkoprsý. Jsou to nemocniční postele.
Nemocniční postele, vážně? Už jsem přemýšlel, co to je.
- Lidem na výstavě se to líbilo. - Neříkej mi, že si to někdo koupil.
To je jako s tím chlapem s kávovými stolky a incestním…
Sklapni, to byla moje nejlepší výstava.
- Haló? - To jsem já.
Ahoj, zlato!
- Chci se jen zeptat, jak to šlo. - Zrovna jsem v Göteborgu.
Za chvilku vyrážím na domluvenou schůzku.
- Budeš tam spát? - Ano, ale vrátím se až zítra večer.
Ráno půjdu hned do práce.
- Tak ty jsi v Göteborgu? - Ano, mám rande se Sofiou.
Ježíši, Franku.
A co jsem měl jako říct? Nikdy mi takhle nevolala. Něco tuší!
- Co jsem měl říct? - Klid! Göteborg? Ty ses fakt zbláznil.
Tak co mám do prdele dělat?
Co? Mohl bych třeba přespat tady. Možná by si mě někdo koupil.
Doslechli jsme se o vašem zápalu pro galerii.
Kdy čekáte, že se vrátíte do práce?
Máte horečku?
Máte?
Pořád?
Jsi blbec. V tomhle nemůžeš pokračovat.
- Nemůžeš takhle riskovat. - Co riskovat?
Nemůžeš takhle lhát.
Nechceš večer někam zajít?
Georg je tady ve městě. Mají spisovatelskou konferenci.
Jsem moc unavená. Asi zůstanu doma.
Proč si s tím nedáš pokoj? Někdo tě může vidět.
Kdo by mě viděl? Půjdeme do té nejmenší restaurace
v malinké uličce na Kungsholmenu. Kdo by tam chodil?
Musím s tebou víc mluvit.
Musím ukázat, že jsem citlivý. To se ženám líbí.
- Děti jsou super, že? - Ano.
- Moje sestra má malou. - Jo?
Jsou jí dva roky. Občas ji chodím hlídat.
- Aha. Super! - Je tak roztomilá.
Ale občas mě napadají divné myšlenky.
Co kdybych ji najednou upustila?
Nebo kdybych ji vyhodila z okna?
Nikdy bych to samozřejmě neudělala. Ale jsou to legrační myšlenky.
- Tohle tě napadá? - Jo, tebe ne?
- Určitě ano. - Ne!
Na takové věci člověk myslí, nikdy by je neudělal.
Jako když vidíš hodiny a v duchu se vsadíš sám se sebou.
„Musím vyběhnout po schodech, než bude osm, jinak umřu!“
Ježíši, myslel jsem, že jsem jediný, kdo takhle přemýšlí.
Ne, na to myslí každý. Ale nikdo by to nepřiznal.
Je to úplně stejné, jako když všichni pořád myslí na sex.
Co, na sex?
Prosím tě, nebuď tak dospělý.
- Ty to taky děláš. - Možná občas.
Já skoro pokaždé, když jdu okolo kluka, tak přemýšlím,
jestli by to s ním šlo, nebo ne.
- Co by šlo? - Jestli bych se s ním vyspala.
Nepřemýšlí tak každý?
Fajn, tak přiznávám… někdy mě to napadne.
Někdy?
- Jsi na řadě. - Co? S čím?
Já někdy fantazíruju tak, že si na eskalátoru vyberu jednu ženu,
s kterou se musím vyspat.
Třeba nejdřív vidím nějakou, která je celkem ucházející,
ale co když později přijede nějaká hezčí?
Tak tam stojím a čekám a okolo projíždí jeden chlap za druhým.
A nakonec tam zbyde jenom ošklivá tlustá ženská a tu musím mít!
- Ahoj. - Čau.
Chtěla bych s tebou něco probrat.
Můžu dál? Je to hodně důležité.
Už se chystám do postele. Nepočká to do zítra?
Jsem fakt unavená, promiň.
- Nebude to trvat dlouho. - Ale já jsem fakt unavená.
- Ale tohle je důležité. - Můžeš respektovat, co říkám?
Jistě, ale je to…
Takhle nemůžeme pokračovat.
Co chtěla?
Takhle to dál nejde. Určitě má podezření. Proč by sem jinak chodila?
No, to já nevím.
Ale…
Určitě… určitě to není nic, čím bych se nervoval.
Měl sis s ní promluvit! Táhneme to spolu už tři týdny!
To ty jsi říkala, že jí nemám nic říkat.
Ježíši, vždyť bude víc naštvaná na tebe než na mě.
Můžu se tě na něco zeptat? Proč se ti líbím zrovna já?
Proč ne nějaká jiná?
Protože jsi to prostě ty. Zaprvé, jsi krásná.
- Jde ti jenom o moje tělo? - Ne, ne! Ne.
Ale já chci, aby ti šlo o moje tělo.
Aha.
Zní to divně?
- Jo, trochu. - Trochu.
Ty…
To ty jsi vdaná.
Napadlo tě to vůbec?
Já jsem tě nikdy z ničeho neobvinil.
Já prostě…
- Toužím po tobě. - Tak ty toužíš?
Nenne, přijde ti, že já snad ne?
Já taky chci… přece to nezávisí jenom na mně, ne?
Nenne, jsme v tom spolu!
Potřebujeme někde bydlet, potřebujeme byt.
- A ty peníze, co jsi zdědil, nemůžeš je… - Ty teď použít nemůžu.
Správce umřel.
Já vím, že je to teď hrozné, nepříjemné.
Musíš pochopit, že žárlím, když jsi s Rosie. Je to šíleně divné.
Bylo to tak ponižující, když jste nás pozvali k vám a pak odešli!
Jak jsem měl vědět, že vám zavolala? Co jsem měl říct?
Měl jsem snad Rosie říct: „Ne, teď se spolu nemůžeme vyspat.
Mám s Nenne vztah. Milujeme se.“ Tohle jí přece nemůžu říct.
Pochop, že to stejně bylo ponižující, ať za to mohl kdokoli.
- Seděla jsem tam a poslouchala vás… - Tys to slyšela?
Jasně že jsme to slyšeli!
Ale s Frankem spíš pořád, co?
- Ne, jeho sex nezajímá. - Mně je Frank jedno.
Pochop, že je mi úplně u prdele. Frank je mi fuk.
Nechápeš, že jsem smutná?
Nemůžeš mě utěšit?
Jasně.
- Díky za pomoc. - Díky.
Dejte vědět, kdybyste potřeboval zase pomoct. Je vážně roztomilý.
Strašně se těší na ten váš výlet do Skansenu.
- Dejte vědět, kdybyste mě potřeboval. - Ozvu se vám.
Z dopoledne zbyl ještě nějaký koláč.
- Dáte si kousek? - Ne, zůstanu u kávy.
Moudré rozhodnutí. Jsou v tom kousky pomerančové kůry.
Pomerančová kůra patří do koše.
Ale my žijeme v moderní době a máme na koláči pomerančovou kůru.
Tak o čem dnes budeme mluvit?
Viděli jste film Láska je láska?
Já do kina nechodím.
Samotného mě to tam nebaví. A moji ženu to nezajímá.
Já chodím vždycky sama. Víc si to tak užiju.
Je to trapas, když někoho vezmete na špatný film.
Úplně vám rozumím. Člověk má pocit, že za to může on.
Jako by ten film napsal a zrežíroval sám.
Naprosto souhlasím.
Je to zvláštní, když si uvědomíme, jaké myšlenky nám běží hlavou.
Myslíme na tolik divných věcí, o kterých neříkáme ostatním.
- Ano. - Pořád.
Já třeba fantazíruju, když jedu na eskalátoru, vy taky?
Víš, co si přeju, tati?
Abychom umřeli zároveň a abys byl strašně starý.
Jak starý bych měl být?
Bude ti aspoň sto.
Proč?
Pak umřeme zároveň a nikdo z nás nemusí být smutný.
No, moc jsem to nepochopil.
- Vy jste chtěl spát se všemi? - Ne, chci říct…
- Asi neuvažujete jako já. - Ne. A přestávka skončila.
Ahoj! Zrovna jsem na tebe myslel.
Musíme si promluvit. Můžeme jít někam do soukromí?
Co jí mám říct? Hra skončila.
- Vítejte u nás. Stůl pro dva? - Ano.
Pojďte za mnou, prosím.
Samozřejmě, že to všechno ví.
- Teda, ahoj! - Ahoj.
- Přišli jste na večeři? - Ano.
- Takže vy… - Jo.
- Co? - Cože?
- Řeklas jo. - Ne.
To nic.
- Tyhle závitky jsou… - Ty vlastně…
Omlouvám se, ale tohle je vážně vtipné.
Právě Karl XII. naučil Turky jíst závitky.
Přivezl je tam.
- Plněné zelné závitky. - To jsem nevěděla.
Nebylo to naopak, s těmi závitky?
Právě Turci je přivezli do Švédska, kde vládl Karel XII., to jsem slyšel.
Omluvte mě.
Taky si musím odskočit.
Co tady sakra děláte? Proč tady proboha jste?
Co tady děláme my? Měli jsme hlad. Co tady sakra děláte vy?
- Tohle prostě nezvládnu, ne. - Poslyš…
- Co mám… nemůžu tady zůstat… - Uklidni se.
Co je zač?
Ta ženská, s kterou spíš.
Co je zač?
Co na tom záleží, co je zač?
Rosie, proboha, neříkej to Nenne! Ona by to nepochopila. Opravdu!
Myslíš? A proč si to jako myslíš?
- Promiňte. - Jo.
Ahoj, tady Frank. Rosie mi chce zavařit.
Jestli to myslí vážně, tak musíš Nenne prostě říct pravdu.
Bude lepší, když to uslyší od tebe.
Poslyš, věř mi. Ocení tvoji upřímnost.
Ano? Zrovna jdu na důležitou schůzku.
Co? Frank? Ale ne, proboha, uklidni se.
- Tati, hele! - Musím si zavolat.
Nějaká televize mě chce do debaty. Hned přijdu!
Ahoj, miláčku. Tak to je škoda.
No, musím to nejdřív probrat se Sofiou.
Poslouchej mě, vždyť to je logické. Je to stejné jako při stěhování.
Nejdřív si přece koupíš nový byt, až potom prodáš ten starý.
Hele, teď mluvíš o své ženě, ne o třípokojáku na ulici Odengatan.
Je to čtyřpokojový byt na ulici Stora Nygatan.
Já ale vím o jiném bytě, je to čtyřpokoják na ulici Folkungagatan.
Rosie.
Franku?
Prosím, tati, ještě jednou!
A tohle má jako být sranda, jo?
Ano, haló?
Promiň.
Ne, promiň, jenom jsme něco zkoušeli.
Jo, dneska ho mám já.
Ne, potom přijde chůva. Musím dneska pracovat.
Cože? Ne, co?
- Tati, pojď sem! - Vyhrožoval ti?
Ne, jenom jsem jí vynadal.
To nepůjde.
Musím něco udělat.
ACH, FRANKU! TY JSI NAPROSTO A TOTÁLNĚ ÚŽASNÝ.
Dostali jsme odpověď od soudu ohledně…
Musím ji požádat o ruku. Teď hned. Potom musíme odjet na líbánky.
Francie, italská Riviéra…
Šaty bez rukávů a šátek jí budou ohromně slušet.
Proč by měla mít šátek? Šátky na hlavě už nikdo nenosí.
Proč všechno musí vypadat jako z fotka z alba mých rodičů?
Možná si tak představuju štěstí, možná to tak znám z dětství.
Franku, ty jsi naprosto a totálně úžasný! Muži jako ty vážně existují?
Co myslíte, Franku?
Ahoj!
- Ahoj. - Čau.
- Kde je Robin? - Šli jsme okolo Rosiena obchodu.
Měla tam spoustu zajímavých věcí a chtěla ho vzít na svačinu,
tak mi to přišlo jako fajn nápad.
- Jako co? - Že si můžeme o samotě popovídat.
Aha, jasně. Tak on… je v obchodě?
Máš na mě chvilku?
- Dobrý den! - Dobrý.
- Vítejte zpátky. Co to dneska bude? - Růže.
- Máme tyhle červené. - Nádhera.
- Jak se jí líbily ty tulipány? - No… moc.
- Kde je moje chůva? - To fakt nevím.
- Tvrdila, že se vrátí. - Budeš mi číst?
Otevřít pusu.
- To je hračka. Černý! - Jo!
- Super! Fakt mi to jde. - Paráda. Chceš ještě jeden?
To si piš. Dám si celý sáček.
Zvládnu celý sáček. Tak jo.
- Hračka! Zelený. - Špatně! Žlutý.
Do prdele! Sakra. S Robinem se pokaždé trefím.
Jo, tenhle je žlutý.
- Kdo to je? - Nedáš si kávu?
- Kdo to je? - Tohle? To… je chůva.
- Nenne. Kajsa. - Ahoj.
S dětmi jí to jde.
Zešílels? Přišla jsem ti říct, že jsem našla byt v centru!
Nenne, v centru? To už jsme probírali.
Vždyť jsem ti říkal, že tam to je…
Lidi čurají na domy, všude turisti…
Šukali jsme spolu. Trochu.
Nic pro mě neznamená.
- Řekls mi, že mě miluješ. - Ano.
- Že se mnou chceš mít děti. - No… děti…
Co to sem taháš za děvku? Jestli mě miluješ, okamžitě odejde!
- Jasně, už je na odchodu. - Řekneš to Rosie?
- Vždyť jsi nevěrný Rosie, do háje! - No, trošku.
- Vidíš? Zlobí se na něj. - Jo, já vím, protože ji oklamal.
Přesně tak.
Ty podvodníku! Ty hajzle zasranej! Ty zrádce!
- Uklidni se. - Parchante! Buzno!
Nenne, uklidni se, proboha, snažím se tady…
Byl jsem jenom trochu nadržený. Vždyť je to jenom chůva.
Vůbec nic pro mě neznamená. Je to jenom tělo.
„Á, co se to děje?
Bum. Prásk.
Au! Uf!“
- Perou se. - Na to nesahej!
Hele, jeho to bolí.
„Bum.
Bác.“
Hej. Tohle je konec.
- Pro tebe. - Teda, tolik kytek! Pro mě?
- Ale já jdu na přednášku. - Jo, já vím.
- To je všechno pro mě? - Jo. Pojď, běž si sednout.
Ježíši, přece mi nebudeš kupovat tolik věcí.
Ne. Ale… máme co oslavovat.
A co?
- No, doufám. - Aha.
Vezmeš si mě?
Promiň.
Jak jsi mohl být takový idiot?
A vstávej, tady nemůžeš ležet. Prodal jsem ji do Německa za 200 000.
Jsi magor, Franku. Nedošlo ti, že tě odmítne?
Myslel jsem, že se milujeme.
Je jí 24 let. Znáte se tři týdny.
- Skoro měsíc. - I tak. Vždyť se vyděsila.
Vyděsila? Proč by ji to mělo vyděsit?
Co mám dělat?
Cítím takovou beznaděj.
- Nemůžu žít jako dřív. - Jo, asi to bude těžké.
Všechno jsem podělal.
Jak jsem mohl být takový idiot?
Odpověz nejdřív na moji otázku.
Na jakou?
Jak jsi mohl být takový idiot?
- Co se tady stalo? - No…
Seděl jsem tady a přemýšlel… no…
jak jsem…
Došlo mi, že bych ti měl říct, že ti chci říct, že jsem…
trochu jsem ti lhal.
A byla tady chůva a… stalo se, že…
No, všechno ti to potom řeknu. Slibuju.
Tady je někdo, komu se moc stýskalo po tátovi.
Jak je? Jak se máš, co?
Napadlo mě, že můžeme…
vykašlat se na tohle a podniknout něco zábavného.
- Co třeba Skansen? - Jo, super!
Znám chlápka, co to vlastní, tak tam můžeme jít zadarmo.
Franku!
V poslední době jsme to měli docela složité, co?
Jo, ale teď to jsme zase my.
A víme, na čem spolu jsme. Skutečně to víme.
Řekli jste, že jste se začali jeden druhému vzdalovat.
Jak jste to mysleli? Našel si někdo z vás někoho jiného?
- Ne, to vůbec ne. - Ne.
Ale začali jste přemýšlet nad rozvodem?
- Ne, rozhodně ne. - Ne, tak daleko to nezašlo.
- Ne, spíš jsme se jenom… - Odcizili.
Ale teď jsme se rozhodli vyřešit naše stará nedorozumění a jít dál.
Máme jednu důležitou věc, a to, že se milujeme.
A taky jsme k sobě zcela upřímní. Na tom můžeme stavět.
- Miluju tě. - Miluju tě.
No, tak to je nejlepší možný výchozí bod.
Je naprosto úžasné, že jsme s Nenne zase spolu. Miluju ji nejvíc na světě.
Teď spolu začneme žít úžasný život.
Je fajn, že máme novou terapeutku.
Dospělou, zralou ženu, co působí…
tak klidným dojmem…
tak zkušeně…
a vypadá trochu nadrženě.
KONEC
Překlad titulků: Lucie Olešová