Del 10 POÄNG
Juli 1945 Zell Am See, Österrike
Det var mer än tre år sen Nixon och jag sökte till Fallskärmsjägarna.
Och mer än ett år sen vi gick ut i krig.
Då visste vi inte vad som skulle hända, vart vi skulle ta vägen...
Jag hade inte väntat mig att befinna mig på en sån här plats.
Jag trodde väl att det var du.
God morgon.
Jag fick rapport om en rödhårig eskimå. Det var bäst att kolla.
Ska du ta en simtur med mig?
Du känner mig så väl.
Här. Det är från Zielinski.
Toppen.
- Vad är det? - Jag träffade regementsfotografen.
Han hade foton på 506 ända sen Toccoa.
- Jag fick dem för några Luger. - Vilket fynd.
- Vad ska du göra sen? - Äta frukost.
Nej, efteråt.
Lustigt att du nämner det, jag satt i möte med överste Sink.
Verkligen?
Vi diskuterade om jag skulle stanna kvar.
- I armén? - Ja, som ett yrke.
- Vad svarade du? - Att jag skulle tänka på saken.
- Vad tror du om New Jersey? - New Jersey?
Det finns ett företag i Nixon i New Jersey, Nixons nitratfabrik.
- Det låter pittoreskt. - Märkligt nog känner jag ägarna.
De vill väl att jag blir nåt och jag tänkte släpa med dig dit.
Erbjuder du mig ett jobb?
Vi får väl se hur du klarar intervjun men vi ska nog kunna hitta på nåt-
- som står i proportion med din nuvarande lön.
Jag ska tänka på saken.
- Jag uppskattar det verkligen. - Ja, tänk på saken.
Jobberbjudanden... svårt att förstå, och kriget var inte slut.
Jag hade just börjat vänja mig vid varma duschar och simturer.
Vi hade gått in i Bayern med hopp om att kunna inta Berchtesgaden.
Denna berömda by i Alperna var nazistpartiets symboliska hem.
Tredje rikets ledare hade hus där.
Och även om Hitler var död hade han beordrat SS-
- att starta gerillakrig mot de allierade.
Det första steget var att blockera vägarna.
- När väntar vi ingenjörstrupperna? - För en halvtimme sen.
Om du vore SS skulle du inte låta oss dansa in i Hitlers hem.
E-kompaniet är redo att gå uppför berget.
- Jag har talat med överste Sink. - Då tar vi reda på var Hitler bodde.
Ron, vi vet inte vad som finns där. Vi ska inte ta onödiga risker.
Ska fransmännen få komma före oss till Örnnästet?
Jag talade nyss med general LeClerc.
Han var först in i Paris, och nu vill han vara först till Berchtesgaden.
Jag sa att jag förstod hans poäng.
Nu sätter du fart på andra bataljonen så att vi kommer före den jäveln.
E-kompaniet tar täten. Säg till männen att samlas på autobahn.
Läskigt, inte ens några infödingar.
Därför att i den här stan kan man inte neka till att man är nazist.
- Vad menar du? - Det måste man vara här.
- Vi måste hitta en plats åt översten. - Vad sägs om där borta?
Nej, nej.
Kitty skulle älska det här.
Hur många brudar får en bröllopspresent från Hitler?
Vill du ha hälften? Jag kan inte bära allt det här.
De som kommer efter oss tar allt som inte är fastspikat.
Det får inte ske.
Tänk inte ens tanken.
- Major Winters. - More.
Begär tillstånd att klättra upp i bergen till Örnnästet.
Harry, F-kompaniet skyddar hotellet. En vägspärr väster om stan.
Stäng vägen norrut och förbered för fångar.
- Sergeant Grant. - Harry, ingen får bli skadad.
E-kompaniet?
E-kompaniet går upp i bergen och intar Örnnästet.
Hoppla Silver!
Vi är här!
Örnnästet var en födelsedagspresent till Hitler, byggt för partipengar.
En reträttplats av sten, tillgänglig med en guldklädd hiss.
Det var en av kronjuvelerna i hans rike... och han hade höjdskräck.
Skål för honom.
Nej, hör på nu. Hitler, Hitler...
- Hitler, Himmler, Göring, Goebbels. - Du kan inte berätta historier.
Adolf, vi älskar ditt örnnäste. Vi har gjort oss hemmastadda.
Du har fixat till det här stället. Ta ett glas nu.
Så att vi kan säga att vi såg det.
Hör på nu. Det är från armékåren.
"Alla trupper stannar på sina nuvarande positioner."
"Stannar."
Vill du veta det?
Är ni beredda? Den tyska armén har kapitulerat.
Jag har en present till dig.
- Är det...? - Ja.
- Vad är det? - Görings hus.
- Dubbla vaktposter sen i går. - Det kan jag garantera.
- Jaså, du vill ha permis. - Nej, men det är så mycket att se.
Tiotusen flaskor sprit, vin och champagne-
- hjälpte E-kompaniet fira dagen då kriget i Europa tog slut.
Det är ert.
Ta vad ni vill ha, och låt varje kompani hämta en last.
Vi ska till Österrike i morgon och vi vill inte lämna nåt kvar.
Glad VE-dag.
- VE? - "Victory in Europe."
Glad VE-dag.
I stället för anfallsenhet blev vi ockupationsstyrka.
Ingen ville lämna Berchtesgaden förrän de såg Österrike.
Ska vi springa uppför eller åka skidor nedför?
Hur står det till? Behöver ni hjälp?
Han älskar dig!
Kriget är slut!
Här får vi det bekvämt.
Jag undrar vad som händer med sådana som ni och jag-
- när våra tankar inte längre upptas av några krig.
Se till att era män lämnar in sina vapen i kyrkan eller på flygfältet.
Ta emot det här som min formella kapitulation, major.
Det känns bättre än att lämna det till en tjänsteman.
Ni kan behålla ert sidovapen, överste.
De många döda markerar det grymma slagfältet i Okinawa-
- där ett av krigets blodigaste slag utkämpades.
Tusentals amerikaner har sårats och tusentals offrade sina liv-
- för att köra bort den fanatiska fienden från denna viktiga bas.
Amerikanerna mötte ett av krigets värsta artilleribombardemang.
Varje framryckning möts av fruktansvärd eldgivning-
- från den självmordsbenägna fienden som sakta drivs mot bergen.
Förlusterna är svåra, men Okinawa är nästa steg mot seger över Japan.
En seger som bara kan vinnas genom hårt arbete och uppoffringar.
- När ger vi oss av? - Vi har inte fått något datum.
- Ska vi berätta det nu? - Vissa har poäng nog att åka hem.
Inte många, om de bara har ett Purpurhjärta.
De flesta av oss har tillräckligt. Var och en måste själv bestämma.
Jag vet inte hur länge vi måste vänta-
- men alla veteraner och ersättare måste vara beredda på strid.
Det innebär skjutövningar och daglig exercis.
Viktigast av allt är fysisk träning. Underofficerarna tar hand om det.
De kommer att älska dig.
Varför hukar du, Perco? Tror du hjortarna skjuter tillbaka?
Håll klaffen nu och låt Shifty döda vår middag.
Bull, är du trött på att äta pulverpotatis tre gånger om dan?
Vi kan ju skjuta Bull så har vi mat till hela kompaniet i en vecka.
Fan, du lät honom komma undan. Armén blir glad att bli av med dig.
Det verkar som om de vill att jag stannar.
- Hur många poäng behöver du? - Femton.
- Jag som trodde jag låg illa till. - Jag har inget Purpurhjärta.
Kompani!
Givakt!
På axel gevär!
Skyldra gevär!
Lediga!
Generalen vet att många veteraner-
- inte har de poäng som krävs för hemförlovning.
I dag, på årsdagen av D-dagen har vi ett lotteri-
- så att en man från varje kompani får åka hem genast.
I E-kompaniet är vinnaren...
Nummer 13066266. Sergeant Darrel C. Powers!
- Shifty! - Så ska det gå till, Shifty.
Grattis, Shifty.
Andra plutonen tar över vakten vid vägkorsningen...
- ...med början i kväll 22:00. - Så gick det med det firandet.
Generalen meddelar också att 101:a luftburna-
- kommer att omgrupperas till Stilla havet.
I morgon 06:00 inleds träningen för att gå ut i krig.
Kom in!
Förlåt att jag stör, men jag ville bara säga adjö.
Ni vet, ni var...
Ni var... Ja, det har gått lång tid.
- Har du allt du behöver? - Mitt krigsbyte.
Mest pistoler. Jag har till och med min lön i fickan.
När jag kommer till Virginia...
Jag vet inte hur jag ska kunna förklara allt det här.
Ni förstår, jag...
Jag har sett... Jag har sett...
Du är en jäkligt bra soldat, Shifty. Det finns inget mer att förklara.
Tack, sir.
Två dagar senare var Shifty Powers på väg med bil till båten.
Tyvärr krockade bilen med en full korpral från ett annat regemente.
Shifty bröt bäckenet, en arm och fick svår hjärnskakning.
Han överlevde, men fick tillbringa många månader på sjukhus.
Jag önskar att han var vår enda förlust i Österrike.
Jag har bestämt mig. Jag har mina poäng, jag åker hem till Kitty.
Tror du verkligen att Kitty inte redan har rymt med nån frikallad?
- Det där är inte kul. - Harry, strunta i honom.
Hur skulle jag kunna säga att jag hellre ville hoppa över Tokyo?
Säg inget.
Hon har väntat i tre år. Vi är tillbaka från Tokyo om högst tre år.
Kriget tar slut innan ni kommer dit.
Ni kommer att sitta här i ett halvår medan jag är hemma och gör barn.
- Har du inte sagt nåt? - Han håller ju aldrig klaffen.
- Berätta vad? - Vår hjälte har begärt förflyttning.
13:e luftburna ska till Stilla havet.
Om jag ska dit, vill jag åka dit nu.
- Ska du också med? - Ja, han vet inte var det ligger.
Lämnar ni männen?
De behöver mig inte längre.
- Sårad i Normandie? - Ja, ett ytligt sår i benet.
E-kompaniet förlorade 24 man där.
Sjutton var i kompanichefens plan som störtade på D-dagen.
Därför fick ni ta över E-kompaniet på D-dagen?
Tillbaka till era förra positioner! Ni andra fortsätter eldgivningen!
I Holland blev ni bataljonschef.
De jävlarna tog kompaniet ifrån er.
- Jag sköt mina sista skott där. - För resten av kriget?
Ja, sir.
Klarade ni er igenom Bastogne utan att avfyra ert vapen?
- Och ni var vid fronten hela tiden? - Ja, sir.
Jag kan inte tänka mig ett tuffare prov för en ledare.
Att sitta igenom en belägring under de förhållandena.
Vi tog oss igenom det.
- Varför önskar ni förflyttning? - Ursäkta?
- Varför vill ni lämna era män? - Det är inte det.
Men jag skulle kunna göra nytta i Stilla havet.
- Siktar ni på en egen division? - Nej, sir.
- Ni vill inte göra karriär i armén? - Nej... Jag vet inte.
Om ni tror att ni behöver mer erfarenhet för att få era stjärnor-
- så ska jag säga er en sak... Ni har gjort tillräckligt.
Tack, sir, men det är inte mitt mål.
Major, jag har respekt för era framgångar och för 101:a.
Om de ska till Stilla havet ska ni leda en av bataljonerna.
Tack, sir.
Ärligt talat tycker jag att era män har förtjänat att ha er kvar.
Ja, sir.
Tack, sir.
Så jag blev kvar i Österrike där jag väntade på order-
- och såg efter soldater som inte hade någon fiende att slåss emot.
- Lieb, jag avskyr det här. - De pekade ju ut honom.
Jag var i rummet när en polack från slavlägret sa att killen bor här.
- Vilket läger? - Vilket som helst.
Jag har klara order och jag tänker följa dem.
Är det här personligt, Joe?
- Är det här personligt? - Nej, det är mina order.
- Känner major Winters till det? - Det spelar ingen roll.
Jo, för helvete. Han kanske bara är soldat, han kanske är oskyldig.
Tänk om han var kommendant för ett slavläger.
- Vilket läger? Du har inga bevis! - Var du i Landsberg?
Tror du att han är soldat som du och jag? En oskyldig tysk officer?
Var i helvete har du varit de senaste tre åren?
Håll käft!
Ljug inte för mig!
Ni gjorde det mot mitt folk!
Han är skyldig.
- Liebgott säger det. - Det är han antagligen.
Den jäveln! - Skjut honom!
- Skjut honom! - Nej.
- Officerare springer inte. - Kriget är slut. Alla springer.
Sommar i det här paradiset borde ha varit välkommet-
- särskilt nu när det rådde fred med tyskarna. Alla ville bara hem.
Frankrike var bäst.
Fem år. Jag tror jag var i vartenda land, men Frankrike var bäst.
Italien andra plats. Ryssland är inte önskvärt. Ukraina...var okej.
- När kom ni därifrån? - Min enhet hemförlovades.
Min kapten blev förflyttad. Det är slutet på mitt andra krig.
- Jag ska åka hem nu, till Mannheim. - Jag tar den här.
- Webster, min avbytare. - Gör inte honnör för tyskarna!
Det ger mig en kick. Jag har fått en ny fiende, japanerna.
Sjuttiofem poäng. Du är ju en av Toccoa-männen. Hur många har du?
Det skulle du bra gärna vilja veta.
Hemförlovning, va?
- Stick nu. Jag tar över. - Okej, vi ses vid gården.
Åttioen... Jag har åttioen poäng.
Det räcker inte.
Jag ska försöka ordna skjuts.
- Vart ska de? - München.
Vill ni åka till München?
Hoppa in!
Så synd.
Herregud!
Det är Janovec.
Han var död när han kom hit.
Sjuttiofem poäng. Han hade tio poäng för lite.
Fienden hade kapitulerat, men ändå dog männen.
Unga män som ville hem.
De hade tjänstgjort sen Normandie, men hade inte nog med poäng.
Men de hade för många vapen, för mycket alkohol och för mycket tid.
Det dyker upp en kille bakom häcken.
Han sätter kniven mot killens strupe och skriker: "Vems sida står du på?"
- Jag fattar inte. - D-dagen, andras egen Bill Guarnere.
Själve Gonorré som hade landat i Normandie. Den jävla galningen.
- Vad hände med honom? - Han förlorade benet i Bastogne.
Vänta här.
Behöver du hjälp?
De ville inte ge mig nån bensin.
Tyskar!
Jag försökte förklara men den jävla engelsmannen vägrade lyssna.
- Han var nog major. - Vi har ett problem här.
- Har ni nån bensin? - Ge mig vapnet.
Jag tar hans jeep, han behöver den knappast.
Vänta lite nu!
Sergeant Grant!
Herregud!
- Han kommer inte att klara sig. - Kan ni inte operera?
Även om vi hade en hjärnkirurg är nog hoppet ute.
Ta hit skytten levande! Jag ska leta rätt på en hjärnkirurg.
Lieb, en underofficer till varje vägkorsning, två man till varje väg.
Bull, Malark, genomsök husen!
- Kan vi skjuta den jäveln? - Försök ta honom levande.
- Var är Grant? - De tar honom till ett tyskt sjukhus.
Öppna!
- Följ med mig! - Varför?
In i jeepen!
- Vart ska vi? - Till sjukhuset.
Om ni ska skjuta mig, skjut, annars tar ni bort vapnet.
In i jeepen, nu!
- Vad har hänt honom? - Skjuten i huvudet.
För en halvtimme sen.
Om ni vill att han ska klara sig så måste ni ta undan vapnet.
Jag kör, så kommer vi fram fortare.
Herregud, vilken dålig hand.
- Vem får mest stryk? Han eller jag? - Ska vi spela nåt annat?
Samma spel, men blanda korten.
- Allt väl? - Jadå.
- Vill du gå dit och hjälpa till? - Jag borde stoppa det.
Nu spelar vi kort.
- Var är han? - Hur är det med Grant?
Var är han?!
Är det han?
Det är han.
Ersättare, I-kompaniet.
Var är vapnet?
Vilket vapen?
Du tilltalar en officer med sir!
Militärpolisen får ta hand om den här skiten.
- Är Grant död? - Nej.
Den tyske kirurgen säger att han kommer att klara sig.
Stå upp!
Det var nog Hitlers fotoalbum, det var många foton av honom i dem.
- Men du tog dem inte? - Nej, sir.
Jag tror dig inte!
Jag kommer att bevaka dig. Utgå!
Det är inte värt att du ljuger.
- Vad är det? - Sir, om det inte blir problem...
...så skulle jag vilja avgå som förste sergeant.
Jag vill helst vara tillbaka med männen.
Jag blir gärna stabssergeant i vilken pluton som helst.
Du har förtjänat rätten att degradera dig själv.
Vill du ta över sergeant Grants pluton?
Rapportera till löjtnant Peacock.
Säg till om du får problem.
- Har ni fattat något beslut än? - Ja, det har jag.
Nå, vad är det mer?
E-kompaniet behöver någon som håller dem i handen.
- Nån som vet vad han gör. - Jag är helt överens med dig.
Det vore oansvarigt att lämna dem i fel persons händer.
De är alldeles för värdefulla.
- Du stannar alltså i armén? - Ja, jag stannar hos manskapet.
Det var roligt att höra.
Några stannade kvar av fritt val.
Andra satt fast, om vi inte kunde finna skäl att skicka i väg dem.
Det är en utställning över alla de allierades stridsflygplan.
Aha... Jag menar, ja, sir.
Du skulle bli teknisk rådgivare så att allt blir rätt.
- Det kunde vara en bättre plats. - Nej, Paris blir bra.
- Om ni behöver nån där... - Ja, det gör vi absolut.
Din chaufför släpper av dig vid ett hotell du själv väljer.
Jag tror att det dröjer innan vi ser dig här igen.
Jag ska inte göra er besviken.
Carwood, jag ville säga... som du säkert redan vet-
- så kan den som blir krigsbefordrad inte stanna i sitt kompani.
Jag visste att det skulle komma.
De är rädda att han inte ska tillerkännas samma respekt.
- Det är en bra teori. - Det är en idiotisk teori.
De vill att jag bestämmer var du ska vara, och bataljonsstaben blir bra.
Det finns knappast en bättre plats.
Ute vid flygfältet är det en tysk general som är rätt förbannad-
- för att han måste kapitulera till Babe Heffron från Philadelphia.
- Det är under hans värdighet. - Begripligt, sir.
Löjtnant Carwood Lipton från Virginia kanske kan gjuta olja på vågorna.
Inga problem, sir. Major, är det såna här slags jobb jag kan vänta mig?
Ja, när vi inte ligger och solar vid sjön.
Med er tillåtelse vill jag tala till mina män.
Det går bra, general.
- Kapten Sobel. - Major Winters.
Kapten Sobel!
Vi gör honnör för rangen, inte mannen.
Liebgott.
"Män, det var ett långt krig, det var ett svårt krig."
"Ni kämpade modigt och stolt för ert land."
"Ni är en speciell grupp" ...
... " som i varandra har funnit speciella band" ...
... "som enbart kan finnas i strid."
"Bland bröder" ...
... "i delade skyddsvärn".
"Ni stödde varandra i fruktansvärda stunder."
"Ni har sett döden och lidit tillsammans."
"Jag är stolt över att ha tjänstgjort tillsammans med er."
"Ni förtjänar långa, lyckliga liv i fred."
Handduk!
Titta på de här två grabbarna!
- Vad i helvete hände dem? - New Jersey, va?
Ja. Tänk på saken.
Det gör jag.
Har du vaknat än?
Vaknat? Det är dags att gå till sängs.
Pee Wee, nu tar vi Webster!
Buck Compton kom tillbaka för att visa att han mådde bra.
Han blev åklagare i Los Angeles. Han dömde Sirhan Sirhan-
- och utnämndes senare till Kaliforniens appellationsdomstol.
David Webster skrev för Saturday Evening Post och Wall Street Journal.
Senare skrev han en bok om hajar.
1961 åkte han ensam ut på havet och sågs aldrig till igen.
Johnny Martin började vid järnvägen och startade sen ett byggföretag.
Han delar sin tid mellan Arizona och ett ställe i Montana.
George Luz blev allt i allo i Providence på Rhode Island.
Som ett bevis på hans natur-
- kom 1600 människor till hans begravning 1998.
Doc Roe dog i Louisiana 1998.
Han hade arbetat som byggnadskonstruktör.
Frank Perconte återvände till Chicago och jobbade som brevbärare.
Joe Liebgott återvände till San Francisco och körde sin taxi.
Bull Randleman var en av de bästa soldater jag har haft.
Han började i grävmaskinsbranschen i Arkansas. Han är kvar där.
Alton More återvände till Wyoming med en unik souvenir.
Hitlers personliga fotoalbum. Han dog i en bilolycka 1958.
Vi förlorade kontakten med Floyd Talbert-
- tills han dök upp på en återförening strax före sin död 1981.
Hur vi levde våra liv efter kriget var lika olika som vi var olika.
Carwood Lipton blev chef för ett glasföretag.
Han lever ett bra liv i North Carolina.
Harry Welsh gifte sig med Kitty Grogan-
- och blev skoladministratör i Pennsylvania.
Ronald Speirs stannade i armén och tjänstgjorde i Korea.
1958 återvände han till Tyskland och blev chef för Spandaufängelset.
När han gick i pension var han överstelöjtnant.
E-kompaniet, samling!
För E-kompaniet var det D- dagen plus 434.
Jag har en del nyheter.
I morse mottog president Truman japanernas ovillkorliga kapitulation.
Kriget är slut.
Oberoende av poäng eller skador-
- skulle männen i 101:a flygburna återvända hem.
Vi skulle alltid höra samman genom delade erfarenheter.
Alla skulle bli tvungna att återgå till världen så gott det gick.
Lewis Nixon hade det tufft efter kriget. Han skilde sig några gånger.
1956 gifte han sig med Grace och allt föll på plats.
Han tillbringade resten av livet med henne under resor världen över.
Min vän Lew dog 1995.
Jag arbetade som personalchef på Nixon Nitration-
- tills jag blev inkallad 1950 för att träna kommandosoldater.
Jag valde att inte åka till Korea. Jag hade fått nog av krig.
Jag stannade i Pennsylvania där jag hittade en liten gård-
- ett litet fridfullt hörn av världen där jag bor än i dag.
Inte en dag går utan att jag tänker på männen jag tjänstgjorde med.
De som aldrig fick chansen att njuta av en värld utan krig.
Det är en mycket ovanlig känsla...
...ett mycket ovanligt skeende och mycket ovanliga band.
Vi visste att vi kunde lita på varandra-
- därför blev banden så starka.
Så modiga att det var helt otroligt.
Jag vet inga jag beundrar mer än Bill Guarnere och Joe Toye...
De var mycket speciella.
Jag är bara en del av det stora kriget, en liten del.
Jag är stolt över det. Ibland får det mig att gråta.
De riktiga hjältarna är de som begravdes där-
- och de som kom hem för att begravas.
Man trodde sig kunna klara precis vad som helst.
Efter kriget förlorade man det. Jag förlorade min självkänsla.
Vi hoppades klara livhanken.
Henrik V talade till sina män.
Han sa: " Från den här dagen till världens undergång" -
- "kommer vi att bli ihågkomna."
"Vi, ett lyckligt fåtal, vi ett brödraskap."
"Den som i dag utgjuter sitt blod med mig, skall bli min broder."
Minns du brevet från Mike Ranney?
Minns du det? Minns du hur han avslutade det?
"Jag vårdar minnet av en fråga min sonson ställde mig."
"Han sa: Farfar, var du en hjälte under kriget?"
"Farfar sa nej" ...
... " men jag tjänstgjorde i ett kompani av hjältar."